Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# 455.

|  |  |
| --- | --- |
| Milenijum:
 | 1. milenijum
 |
| Vjekovi:
 | 4. vijek – **5. vijek** – 6. vijek
 |
| Decenija:
 |  420-e  430-e  440-e  – 450-e –  460-e  470-e  480-e  |
| Godine:
 | 452 453 454 – **455** – 456 457 458
 |

Vandalsko pustošenje Rima 455. godine, ilustracija iz 19. vijeka

Godina **455.** (**CDLV**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Valentinijana i Antemija** (ili, rjeđe, **godina 1208. *Ab urbe condita). Oznaka 455. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* 16.3. – Zapadnorimskog cara Valentijana III ubijaju bivši vojnici Flavija Aecija sveteći tako Aecijeovo ubistvo od strane Valentijana prethodne godine. Zajedno sa Valentinijanom je ubijen i njegov *primicerius sacri cubiculi*, Heraklije.
* 17.3. – Petronije Maksim postaje novi zapadnorimski car, ali ne može uspostaviti autoritet u Rimu, niti obraniti grad kome prijete Vandali na čelu sa Gajzerihom.
* 31.5. - Petronije Maksim pokušava pobjeći iz Rima pred Vandalima, ali ga hvata i linčuje masa bijesnih građana.
* 2.6. – Gajzerih na čelu vandalske vojske bez otpora ulazi u Rim i podvrgava ga dvotjednoj sistematskoj pljački i pustošenju, a što će poslužiti kao podloga buduće riječi vandalizam.
* 9.7. – Vojni komandant Avit proglašen novim carem Zapadnog Rimskog Carstva u današnjoj Tolosi.
* Ostrogoti preuzimaju vlast nad Panonijom i Dalmacijom.
* Skandagupta nasljeđuje Kumaraguptu kao vladar Gupta Carstva.
* Hengist i Horsa (prema Anglo-saksonskoj kronici vode bitku protiv britskog kralja Wurtgerna kod današnjeg Aylesforda, a u kojoj je Horsa ubijen.
* Najstariji zabilježeni datum u Chichen Itzi.

## Rođenja

* Carica majka Wang Baoming

## Smrti

* 16.3.
	+ Valentinijan III, zapadnorimski car (atentat)
	+ Heraclius (primicerius sacri cubiculi), zapadnorimski dvorski eunuh (atentat)
* 22.4. – Petronius Maximus, zapadnorimski car (linčovan od gomile)
* Kumaragupta, car Gupta Carstva
* Kralj Biyu od Baekjea od Koreje
* Niall Noigiallach, Veliki kralj Irske

## Reference
# Valentinijan III

Solidus Valentinijana III. i njegove žene Licinije Eudokije
**Valentinijan III.**  (Ravenna, 2.7. 419. - Rim, 16. ožujka 455.), puno ime **Flavius Placidus Valentinianus**, od 425. do 455. car Zapadnog Rimskog Carstva.

Valentinijan III. je bio jedini sin cara Konstancija III. i Gale Placidije, kćeri cara Teodozija I. Velikog i unuke cara Valentinijana I.. Nakon žestoke svađe Gale Placide i njenog brata cara Honorija ona i Valentinijan III. su bili protjerani u Carigrad gdje ostaju do Honorijeve smrti 423. godine. Dok je u Rimu za cara ubrzo izabran Ivan, Teodozije II. je gotovo godinu dana razmišlja da prizna i tako legalizira poziciju novog cara Zapadnog Rimskog Carstva ili da pokrene akciju u zaštiti interesa svog maloljetnog nećaka. Odluka je donesena tek 23.10. 424. kada je u Valentinijan III. u Carigradu proglašen za cezara. Nakon kratkog rata bizantska vojska će poraziti uzurpatora Ivana i postaviti u julu/srpnju 425. godine Valentinijana III. za cara.

U prvom razdoblju careve "vladavine" njegov majka Gala Placidija je organizirala neku vrstu posljednjeg rimskog trijumvirata tako da je jednom generalu dala vlast u Galiji, drugome u Italiji, a trećemu u Africi. Ta podijela vlasti će ubrzo dovesti do građanskog rata u kojemu Flavije Aecije zapovjednik rimske vojske u Galiji iz pomoć Huna uspjeve 433. godine osvojiti potpunu vlast u državi, tako da će Valentinijan III. ostati samo de jure car koji na kraju neće nikada de facto vladati.

437. godine oženio je Liciniju Eudokiju (\* 422; † 462), kćer Teodozija II. i Atenaide.

## Povezano

* Posljednji rimski trijumvirat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: **Ivan** | **Zapadnorimski carevi**
425. –455. | Nasljednik: **Petronije Maksim** |
# Miguel Primo de Rivera

|  |
| --- |
| Miguel Primo de Rivera |
|
 |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | 8. januar 1870.
 |
| Mesto rođenja
 | Cádiz, Španska imperija
 |
| Datum smrti
 | 16. mart 1930.
 |
| Mesto smrti
 | Pariz, Francuska
 |
| Potpis
 |  |
| Mandat(i) |
| Premijer Španije
 |
| septembar 1923 — januar 1930
 |
| Prethodnik
 | Manuel García Prieto
 |
| Naslednik
 | Dámaso Berenguer
 |
| uredi  |

**Miguel Primo de Rivera** punim imenom *Miguel Primo De Rivera Y Orbaneja, Marqués De Estella* (Cádiz, 8. januar 1870. - Pariz, 16. mart 1930.) bio je general i državnik koji je kao diktator vladao Španjolskom od septembar 1923 do januara 1930.

Stvorio je autoritarni i nacionalistički režim kojim je pokušao ujediniti narod pod motom **zemlja, religija, monarhija**.
Iako je postigao uspjehe na nekim područjima, njegova represivna vlada nije uspjela stvoriti prihvatljiv politički sistem]] pa se morao povući nakon velikog nezadovoljstva kojeg je stvorio.

## Biografija

Rođen je u vojničko-zemljoposjedničkoj aristokratskoj porodici. Generalnu vojnu akademiju u Toledu završio je 1888. Nakon tog je kao oficir služio u Maroku, Kubi i Filipinima. Prvu visoku funkciju dobio je 1915. kad je postavljen za vojnog guvernera Cádiza. Četiri godine kasnije postavljen je za Generalnog kapetana (general i guverner) Valencije, na istu poziciju postavljen je i u Barceloni od 1922. I u jednom i u drugom gradu često je morao silom suzbijati
demonstracije, štrajkove i bune. Bio je duboko uvjeren da su sve te pojave rezultat korumpiranog i neefikasnog parlamentarnog sistema.

Kad ga je vojska državnim udarom u septembru 1923. dovela na vlast, on je skladu sa svojim uvjerenjem odmah raspustio parlament (Cortes) i suspendirao ustav.

Njegov najveći uspjeh bio je završetak Rifskog rata 1927.

## Reference

## Vanjske veze

* *Miguel Primo de Rivera* (`en`)
# Constantin Brâncuși

Brankuzi na fotografiji Edvarda Štejheba iz 1922. godine
**Constantin Brâncuși** [konstanˈtin brɨnˈkuʃʲ] (franc. **Constantin Brancusi** [kɔ̃stɑ̃ˈtɛ̃ bʁɑ̃kyˈzi]) (Hobița, 19. februar 1876. – Pariz, 16. mart 1957.), rumunski vajar koji je radio i stvarao u Francuskoj i Rumuniji. Jedan je od najuticajnijih vajara s početka XX veka. Smatra se da je u tradiciji modernizma razvio skulpturalnu apstrakciju i otvorio put za nadrealizam i minimalizam 60-ih godina. Njegova djela se nalaze u muzejima širom svijeta, počev od Francuske, SAD, Rumunije i Austrije.

## Obrazovanje

Brankuzi je rođen u rumunskom selu Hobiti u Karpatima 1876. godine. Roditelji su mu bili siromašni pastiri. Sa sela je pobjegao u Krajovu i tu se prijavio u školu umetnosti gde je osim u obrazovanja u rezbarstvu došao i do osnovnih znanja.

Školu je završio 1898. godine i odlazi na studije vajarstva u Bukurešt, a 1903. godine u Minhen i konačno u Pariz. U Parizu je studirao na „Školi lepih umetnosti“ i kasnije radio u ateljeu Ogista Rodena. Postepeno je stvorio svoj vlastiti atelje. Veliki uspeh je doživeo 1913. godine kada je izlagao na „Salonu nezavisnih“ i u SAD.

## Reference

## Vanjske veze

* An excerpt from the transcript of *Brâncuşi versus United States*
* [ Arhivirano 2022-03-19 na Wayback Machine-u Brâncuși] Arhivirano 2022-03-19 na Wayback Machine-u in the Philadelphia Museum of Art
* [ Arhivirano 2007-03-23 na Wayback Machine-u Brâncuși] Arhivirano 2007-03-23 na Wayback Machine-u in the Solomon R. Guggenheim Museum|Guggenheim Museum.
* Brâncuși at the Museum of Modern Art
* [ Arhivirano 2007-04-03 na Wayback Machine-u Brâncuși] in the Peggy Guggenheim Collection
* [ Arhivirano 2010-09-09 na Wayback Machine-u Table of Silence Photos] - Free Photos -Public domain image resources
* [ Arhivirano 2010-02-02 na Wayback Machine-u The Kiss Gate Photos] - Free Photos -Public domain image resources
* [ Arhivirano 2010-02-02 na Wayback Machine-u Endless Column Photos] - Free Photos -Public domain image resources
* [ Arhivirano 2010-01-18 na Wayback Machine-u 360 degrees view of Brâncuși's atelier at Centre Pompidou, France]
* Constantin Brâncuși footage on Youtube
* [ Arhivirano 2009-03-02 na Wayback Machine-u Petre Ţuţea - An encounter with Brâncuşi] Arhivirano 2009-03-02 na Wayback Machine-u a rare meeting between two unusual personalities
* (`fr`) Constantin Brâncuşi
# Boris Mutić

**Boris Mutić** (Karlovac, 31. listopada 1939. - Zagreb, 16. ožujka 2009.), dugogodišnji sportski novinar, reporter i komentator, član sportske redakcije Hrvatske radiotelevizije punih 45 godina.

## Biografija

Profesionalno se počeo baviti novinarstvom 1966., a od 1976. do 1986. bio je urednik sportske redakcije HRT-a. Izvještavao je sa čak 16 Olimpijskih igara, šest Svjetskih nogometnih prvenstava, osam svjetskih prvenstava u gimnastici i skijanju, te još dvadesetak europskih prvenstava raznih sportova. Dva mjeseca prije smrti sudjelovao je u prijenosu slalomskih utrka za Svjetski kup sa Sljemena.

Umro je 16. ožujka 2009. u Zagrebu.

## Nagrade

Boris Mutić je dobitnik brojnih nagrada:

* nagrada Hrvatskog zbora sportskih novinara za televizijsko novinarstvo (1996.),
* Zlatno pero Društva novinara Hrvatske za prijenos Olimpijskih igara u Atlanti (1997.),
* nagrada za životno djelo Hrvatskog zbora sportskih novinara (2000.),
* posebno priznanje Hrvatskog olimpijskog odbora za novinarski doprinos u promicanju sportskih vrijednosti (2004.).

## Izvori
# Joseph Jacques Césaire Joffre

| Joseph Joffre |
| --- |
|  |
| **Biografske informacije** |
| **Puno ime** | Joseph Jacques Césaire Joffre
 |
| **Rođenje** | 12. siječnja 1852.  Rivesaltes, Francuska
 |
| **Smrt** | 3. siječnja 1931.  Pariz, Francuska
 |
| **Nadimak** | Papa Joffre
 |
| **Knjige** | *Memoari* (1932.)
 |
| **Karijera** |
| **Služba** | 1871. - 1919.
 |
| **Čin** | Divizijski general
 |
| **Ratovi** | Francusko-pruski rat Sino-francuski rat Prvi svjetski rat
 |
| **Važnije bitke** | Opsada Pariza (1870. - 1871.) Prva bitka na Marni
 |
| **Vojska** | *Armées françaises* |
| **Rod vojske** | *Armée de Terre* |

**Joseph Jacques Césaire Joffre** (Rivesaltes, 12. siječnja 1852. - 3. siječnja 1931.), francuski maršal, bio je tvorac ratnog plana Francuske u Prvom svjetskom ratu i pobjednik bitke na Marni 1914. Krajem 1916. smijenjen sa položaja glavnog zapovjednika francuskih trupa zbog neuspjeha u operacijama 1915. i 1916.

## Vanjske veze
# Druga bitka na Marni

| Druga bitka na Marni
 |
| --- |
| Segment Prvog svjetskog rata (Zapadni front)
 |
|  Francuske trupe tjeraju Nijemce na povlačenje tokom bitke
 |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Datum
 | 15. srpnja – 6. kolovoza 1918.
 |
| Lokacija
 |  rijeka Marne, Francuska |
| Ishod
 | odlučujuća pobjeda Antante
 |

 |
| Sukobljene strane
 |
|  Francuska  Ujedinjeno Kraljevstvo  Sjedinjene Države  Italija |  Njemačko Carstvo |
| Komandanti i vođe
 |
|  Ferdinand Foch  Paul André Maistre  Antoine de Mitry  Marie Émile Fayolle  Charles Mangin  Henri Gouraud  Alexander Godley  Alberico Albricci  |  Erich Ludendorff  Karl von Einem  Bruno von Mudra  Max von Boehn  |
| Snage
 |
| **58 divizija 44 divizije
* 4 divizije
* 8 divizija
* 2 divizije

408 artiljerijaca 360 baterija 346 tenkova

 | **52 divizije** 609 artiljerijaca 1,047 baterija
 |
| Žrtve i gubici
 |
|  95,165 ubijenih ili ranjenih  16,552 ubijenih ili ranjenih  12,000 ubijenih ili ranjenih  9,000 ubijenih ili ranjenih
 | 139,000 ubijenih ili ranjenih 29,367 zarobljenih
 |

**Druga bitka na Marni** je bio posljednji veliki njemački napad tokom Proljetne ofenzive u Prvom svjetskom ratu. Bitka se vodila od 15. srpnja do 6. kolovoza 1918. godine pokraj rijeke Marne, gdje se četiri godine ranije također vodila važna bitka.

Vrhovni zapovjednik njemačkih snaga, Erich Ludendorff, potaknut uspjehom svojih četiriju velikih ofenziva u Francuskoj od ožujka do lipnja 1918., pokrenuo je novu ofenzivu želeći udaljiti francuske jedinice s bojišnice u Flandrija, prema kojoj je usmjeravao svoju posljednju i odlučujuću ofenzivu. Ludendorffov plan bio je osvojiti Reims i razdvojiti francuske jedinice. No, francuski zapovjednik, Ferdinand Foch, predvidio je ovakav tijek događaja tako da su se Nijemci neočekivano suočili sa snažnim otporom i kontranapadima. Iako su njemačke jedinice na nekoliko mjesta uspjele prijeći rijeku Marne, nisu uspjeli prodrijeti duboko u francuski teritorij. Francuska je uživala pomoć britanskih, američkih i talijanskih trupa.

Na jugozapadu, Nijemci su prodrli tek 10km prije nego su se povukli pod snažnom savezničkom paljbom. Dana 18. srpnja, Ludendorff je opozvao svoje trupe, dok je Antanta istovremeno pokrenula masovni kontranapad. Saveznici su napali njemačke položaje velikom silinom, pritom ih uhvativši potpuno nespremne. Tri dana kasnije, savezničke trupe prelaze Marne, a Nijemci se povlače do linije Aisne-Vesle. Potpuno iscrpivši njemačku vojsku, ova bitka se pokazala ključnom što se promjene balansa moći na Zapadnom frontu tiče. Bitka je službeno zaključena 6. kolovoza 1918. godine.
# Stodnevna ofenziva

| Ofenziva od 100 dana
 |
| --- |
| Segment Prvi svjetski rat
 |
|  Njemački ministar financija Matthias Erzberger sprema se potpisati kapitulaciju u pratnji majora von Winterfeldtla i grofa Alfred von Oberndorffa pred francuskim zapovjednicima Ferdinandom Fochom i Maximeom Weygandom, te britanskim časnicima Wemyssom i Hopeom. |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Datum
 | 8. kolovoza - 11. studenog 1918.
 |
| Lokacija
 | Amiens - Mons |
| Ishod
 | Pobjeda Antante, krah Njemačkog Carstva, kraj Prvog svjetskog rata
 |

 |
| Sukobljene strane
 |
|  Australija  Belgija  Francuska  Kanada  SAD  Ujedinjeno Kraljevstvo |  Njemačko Carstvo |
| Komandanti i vođe
 |
|  John Monash  Albert I.  Ferdinand Foch  Philippe Pétain  Arthur Currie  John Pershing  Douglas Haig
 |  Erich Ludendorff
 |
| Žrtve i gubici
 |
| **Ujedinjeno Kraljevstvo:** 411,636  **Francuska:** 531,000 **SAD:** 127,000 **Ukupno:** 1,069,636
 | 785,733
 |

**Ofenziva od 100 dana** bila je završna saveznička ofenziva u Prvom svjetskom ratu na Zapadnom frontu. Odigrala se između 8. kolovoza i 11. studenog 1918. kada je Njemačko Carstvo potpisalo kapitulaciju. Francuzi nekada označavaju ovu ofanzivu kao **Kanadskih 100 dana** aludirajući pritom na aktivno sudjelovanje kanadskih trupa u ovim operacijama. Ofenziva je dovela do konačne demoralizacije i povlačenja njemačkih trupa što je i rezultiralo kapitulacijom potpisanom 11. studenog 1918. u vagonu Compiègne, čime je završen Prvi svjetski rat.
# Ofenziva Meuse-Argonne

| Ofenziva Meuse-Argonne
 |
| --- |
| Segment Prvog svjetskog rata (Zapadni front)
 |
|  Mapa ofenzive
 |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Datum
 | 26. rujna – 11. studenog 1918.
 |
| Lokacija
 |  Argonska šuma, Francuska |
| Ishod
 | konačna pobjeda Antante kapitulacija Njemačke završetak Prvog svjetskog rata
 |

 |
| Sukobljene strane
 |
|  Sjedinjene Države  Francuska
 |  Njemačko Carstvo
 |
| Komandanti i vođe
 |
|  John J. Pershing  Hunter Liggett  Henri Gouraud  Henri Mathias Berthelot |  Georg von der Marwitz  Max von Gallwitz |
| Snage
 |
| 1,200,000
 | ~450,000
 |
| Žrtve i gubici
 |
|  122,063 ubijenih i ranjenih  70,000 **Ukupno:** 192,063 ubijenih i ranjenih
 | 90,000 – 120,000
 |

**Ofenziva Meuse-Argonne** je bila posljednja saveznička ofenziva na Zapadnom frontu u Prvom svjetskom ratu. Ofenziva je bila posljednja faza Stodnevne ofenzive i dovela je do konačnog njemačkog poraza u Prvom svjetskom ratu. Bitka se vodila od 26. rujna do 11. studenog 1918. godine na području Argonske šume u Francuskoj.

Nakon njemačkog povlačenja s Marne, general Ferdinand Foch i vrhovno zapovjedništvo savezničkih snaga kroje seriju usklađenih i gotovo simultanih napada na vidno oslabljenu njemačku vojsku. Jedan od tih napada bio je usmjeren na dolinu rijeke Meuse, prema željezničkim centrima Mézière i Sedan. Američke trupe krenule su zapadno od rijeke Meuse, dok su francuske išle zapadno od Argonske šume. Amerikanci su se ubrzo našli u problemu kada su kročili u gustu Argonsku šumu, koja im je stvarala probleme. Prvi iznenadni napad generala Pershinga prodro je čak 8 km uz rijeku Meuse, ali samo 3 km kroz Argonsku šumu. Amerikanci su prodirali polako i postepeno destabilizirali njemačke obrambene pozicije. Jedanaestoga dana borbe, Nijemci su shvatili kako su poraženi te su se povukli kako ne bi bili zarobljeni.

U međuvremenu, Francuzi su sigurno prodirali uz rijeku Aisne.

Do 31. kolovoza, Amerikanci su prodrli 16 km, a Francuzi 32 km tako da je Argonska šuma ubrzo očišćena od Nijemaca. Žestoke borbe nastavile su se tokom listopada. U borbi je sudjelovalo 1,200,000 Amerikanaca, što je bio najveći američki angažman u Prvom svjetskom ratu, od kojih je čak 10% ubijeno ili ranjeno, što su bili enormni gubici. Dana 10. studenog, saveznici su stigli do Sedana i preuzeli željeznice. Iako je planirana još jedna, posljednja ofenziva na Njemačku, primirje je proglašeno 11. studenog 1918. godine, čime je završen Prvi svjetski rat.
# Jutlandska bitka

| **Jitlanska bitka**
 |
| --- |
| Segment Prvog svetskog rata
 |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Datum
 | 31. maj- 1. jun 1916.
 |
| Lokacija
 | blizu Danske, Severno more |
| Ishod
 | Nemačka taktička pobeda, britanski strateški dobitak
 |

 |
| Sukobljene strane
 |
|  Britanska mornarica Velika flota
 |  Nemačka mornarica Flota visokoga mora
 |
| Komandanti i vođe
 |
| Džon Dželiko Dejvid Biti
 | Rajnhard Šer Franc Riter fon Hiper
 |
| Snage
 |
| 28 drednot brodova 9 bojnih krstaša 8 oklopnih krstaša 26 lakih krstaša 78 razarača 1 minopolagač 1 nosač hidroaviona
 | 16 drednot brodova 6 predrednot brodova 5 oklopnih krstaša 11 lakih krstaša 61 torpedni čamac
 |
| Žrtve i gubici
 |
| 6.094 mrtva 510 ranjenih 177 zarobljenih 3 bojna krstaša 3 oklopna krstaša 8 razarača 115.025 tona potopljeno
 | 2.551 mrtav 507 ranjenih 1 bojni krstaš 1 preddrednot 4 lake krstrice 5 torpednih brodova 61.180 tona potopljeno
 |

Bitka kod Jitlanda (engleski: *The Battle of Jutland*) naziva se još i bitkom pred Skagerakom (njemački: *Die Schlacht vor dem Skagerrak*) (danski: *Søslaget ved Jylland / Søslaget om Skagerrak*), najveća je pomorska bitka u Prvom svetskom ratu. Odigravala se od 31. maja do 1. juna 1916. godine, između britanske flote stacionirane u Velikoj Britaniji (eng. Grand Fleet) pod komandom admirala flote Džona R. Dželikoa (eng. John Rushworth Jellicoe) - (1859 – 1935. g.) i nemačke Flote visokog mora (nem. Hochseeflotte), pod komandom viceadmirala Rajnharda Šera - (nem. Reinhard Scheer) (1863 – 1928. g.).
# Bitka kod grebena Vimy

| Bitka kod grebena Vimy
 |
| --- |
| Segment Prvog svjetskog rata (Zapadni front)
 |
|  Artiljerijski napad na grevenu Vimy
 |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Datum
 | 9. – 12. travnja 1917.
 |
| Lokacija
 |  Vimy, Francuska |
| Ishod
 | pobjeda Antante
 |

 |
| Sukobljene strane
 |
|  Ujedinjeno Kraljevstvo  Kanada |  Njemačko Carstvo
 |
| Komandanti i vođe
 |
|  Julian Byng
 |  Ludwig von Falkenhausen |
| Snage
 |
| **Ukupno:** 170,000
* 1 divizija
* 4 divizije
 | **Ukupno:** 30,000 – 45,000
* 3 divizije
 |
| Žrtve i gubici
 |
| 3,589 ubijenih 7,004 ranjenih
 | 4,000 ukupno
 |

**Bitka kod grebena Vimy** je bio vojni sukob u sklopu bitke za Arras koji se 1917. godine vodio na sjever Francuske, u sklopu Prvog svjetskog rata. Glavne sukobljene strane bile su Kanada, sa ukupno četiri divizije, te Njemačko Carstvo, s tri divizije. Ujedinjeno Kraljevstvo je doprinijelo bitci jednom divizijom. Borba za greben Vimy vodila se od 9. do 12. travnja 1917. godine te je bila početna faza već spomenute bitke za Arras u sklopu Nivelleove ofenzive.

Cilj kanadskog napada bilo je osvajanje grebena Vimy od Nijemaca, kojima je kontrola nad istim davala značajnu stratešku prednost. Osvajanje grebena omogućilo bi slobodan prodor britanskih trupa s južne strane, bez straha od njemačkog napada. Uz artiljerisku pomoć, Kanađani su već prvoga dana osvojili veći dio grebena. Sljedećega dana pali su grad Thélus i još jedan dio grebena gdje su Kanađani susreli žestoki otpor. Konačni cilj bitke, utvrda ispred grada Givenchy-en-Gohelle, pala je 12. travnja, nakon čega su se Nijemci povukli na liniju Oppy–Méricourt.
# Četrnaest točaka

Predsjednik SAD Woodrow Wilson naveo je Četrnaest točaka u govoru pred američkim Kongresom 8.1. 1918.
Černaest točaka su navedene u govoru predsjednika SAD Woodrowa Wilsona na zajedničkoj sjednici Kongresa dana 8.1. 1918. U svom govoru je Wilson namjeravao dati nacrt za postizanje trajnog mira u Evropi nakon prvog svjetskog rata. Taj pre svega propagandni govor je nastao kao odgovor na Lenjinov potez krajem 1917. godine otkrivanja svih potpisanih dogovora između sila Antante (Rusko Carstvo, Velika Britanija, Francuska, Kraljevina Italija) o podeli poraženih država nakon Nemačke kapitulacije. Na kraju 14 tačaka će biti prihvaćeno među stanovnicima poraženih centralnih sila kao neupitna istina,a Wilson će dobiti mjesto moralnog predvodnika među silama Antante.

Govor se zbio deset mjeseci prije primirja u Compiegneu koje je završilo prvi svjetski rat, ali su upravo Četrnaest točaka bile osnov za njemačku predaju, te se na temelju njih pregovaralo na pariškoj mirovnoj konferenciji 1919. godine koja je rezultirala versajskim ugovorom. Međutim, samo četiri od četrnaest točaka su u potpunosti primijenjene u poratnoj obnovi Evrope, a same SAD su odbile ratificirati Versailleski ugovor.

### Wilsonovih 14 točaka

1. ugovori o miru trebaju se sklapati javno i poslije toga ne smije biti nikakvih tajnih sporazuma, a diplomacija će uvijek raditi javno
2. apsolutna sloboda pomorske plovidbe tijekom rata i mira izvan teritorijalnih voda
3. ukidanje svih ekonomskih prepreka
4. snižavanje nacionalnih naoružanja na najmanju moguću mjeru koja odgovara sigurnosti pojedinih zemalja
5. nepristrano rješavanje kolonijalnih zahtjeva, uzimajući u obzir interese naroda o kojima je riječ
6. odlazak stranih vojnih snaga s ruskog teritorija
7. odlazak stranih vojnih snaga iz Belgije i uspostava njene pune suverenosti
8. oslobađanje cijeloga teritorija Francuske s korekcijom granice u Alzasu i Loreni koje su 1871. oduzeli Prusi
9. uspostava Italije u njenim nacionalnim granicama
10. puna sloboda za autonoman razvitak naroda Austro-Ugarske
11. evakuacija Rumunjske, Srbije i Crne Gore te slobodan prilaz moru za Srbiju
12. autonoman razvoj za neturske narode u Osmanskom Carstvu, slobodan prolaz kroz Dardanele
13. osnivanje slobodne Poljske s izlazom na more i priključenje Poljskoj onih teritorija koji su naseljeni Poljacima
14. osnivanje Društva naroda, koje će pružiti jamstvo za političku i teritorijalnu neovisnost malih država

## Reference

* Text and commentary Arhivirano 2005-06-22 na Wayback Machine-u from the US Department of State
* Text and commentary Arhivirano 2010-06-16 na Wayback Machine-u from John Jay College of Criminal Justice
* Text and commentary from ourdocuments.gov
* Interpretation of President Wilson's Fourteen Points Arhivirano 2011-03-07 na Wayback Machine-u by Colonel House

## Vanjske veze

* Wilson's shorthand notes from the Library of Congress
# Antanta

*Za ostale upotrebe, pogledajte Antanta (razvrstavanje).*
**Antanta** je naziv koji dolazi od francuske riječi *entente* (*razumijevanje*) i koji se koristi za blok država koje su odnijele pobjedu u Prvom svjetskom ratu.

Naziv dolazi od sporazuma zvanog *Entente Cordiale*, koga su 1904. sklopile dotada neprijateljski nastrojene Velika Britanija i Francuska, u svrhu suprostavljanja sve jačoj Njemačkoj. Godine 1907. Velika Britanija i Rusija su sklopile Anglo-rusku Antantu, koja je imala isti cilj. Sve tri države su 1907. formirale **Trojnu Antantu** kojom su se obvezale na međusobnu vojnu pomoć u slučaju izbijanja rata s Njemačkom.

Godine 1914. primjena tog sporazuma je rezultirala izbijanjem Prvog svjetskog rata, a saveznički blok je tada dobio naziv Antanta. Suparnički blok na čelu s Njemačkom i Austro-Ugarskom se nazivao Centralnim Silama.

## Povezano

* Mala Antanta