Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Stjepan Držislav

**Stjepan Držislav** prvi hrvatski kralj iz dinastije Trpimirovića i vazal Bizantskog carstva. Vladao je od 969. do 996./997. godine.

Sin je "kralja" Mihajla Krešimira II. i kraljice Jelene. Bio je u dobrim prijateljskim odnosima s Bizantom i njihov saveznik u borbi protiv bugarskog carstva.

Bugarski car Samuilo (980.-1014.) uspio je za nekoliko godina proširiti svoju vlast na Bosnu, Srijem, Srbiju i današnje srpsko Podunavlje, te na cijelo jadransko primorje južno od rijeke Cetine, osvojivši Duklju, Travunju, Zahumlje i neretvansku područje. Tako je postao opasan susjed hrvatskoj državi između godine 986. i 989.

Car Samuilo provalio je i u Hrvatsku, ali ju nije uspio pokoriti, što dokazuje da se je Hrvatska za vladanja Krešimira II. i njegova sina Stjepana Držislava uspjela oporaviti od posljedica unutarnjih sukoba. Kraljevina Hrvatska je bila u savezu s Bizantom, koji je vodio 40-godišnji rat s carem Samuilom. S ciljem da što više učvrsti savezničke odnose, Bizant je ustupio Stjepanu Držislavu na upravu dalmatinske gradove i otoke, kao nekad Tomislavu. Samom Držislavu, Bizant je priznao kraljevski naslov i obdario ga kraljevskim znakovima: krunom, žezlom, plaštem i zlatnom jabukom, te ga je odlikovalo titulom carskog "eparha i patricija". Stoga se Držislava smatra prvim hrvatskim okrunjenim kraljem, a tom je prigodom Držislav uzeo ime Stjepan.

Dugi mir u 10. stoljeću između Hrvata i Mlečana omogućio je razvoj trgovine na moru. Međutim Mlečani koji su najviše profitirali tom trgovinom, nakon što su uspostavili dobre odnose s Bizantom i njemačko-rimskim carstvom, odlučili su prestati plaćati "uobičajeni danak" ("solitus census") Hrvatima i Neretvanima, što je dovelo do novih sukoba na moru.

Kralj Stjepan Držislav umro je god. 996./997. a za sobom je ostavio tri sina; Svetoslava Suronju, Krešimira i Gojslava.

## Legenda o nastanku hrvatskog grba

Za kralja Stjepana Držislava veže se legenda o nastanku hrvatskog grba. Legenda kaže da je kralj Držislav dosta ratovao s Mlečanima koji su htjeli osvojiti hrvatsku obalu Jadrana. I u jednom takvom ratu kralj je pao u mletačko ropstvo i bio bačen u zatvor u Veneciji. Mletački dužd Petar II. Orseolo dočuo je nakon nekog vremena da kralj Držislav dobro igra šah. Zato mu je uputio sljedeći izazov: ako ga u tri partije šaha pobijedi, bit će oslobođen i može se vratiti u svoju zemlju. Kralj Držislav je prihvatio izazov i u sve tri partije pobijedio mletačkoga dužda. Dužd je održao riječ i kralj se mogao vratiti kući. Držislav je tada iz zahvalnosti u sjećanje na taj trenutak uzeo šahovsku ploču kao svoj grb i grb svoga naroda. Taj grb ostao je do danas.

## Izvori

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Stjepan Držislav (969. - 997.)** | Nasljednik:
 |
| **Krešimir II. (949. - 969.)** | **Svetoslav Suronja (997. - 1000.)** |
# Svetoslav Suronja

**Svetoslav Suronja** hrvatski kralj iz vladarske dinastije Trpimirovića. Vladao je od 997. do 1000. godine.

## Građanski rat

Najstariji je sin kralja Stjepana Držislava. U vrijeme vladavine Suronje na Balkanu se vodi veliki rat između Samuila i Bazilija. Stjepan Držislav iako saveznik Bazilija državnički mudro nije učestvovao u ratu, ali njegovom smrću dolazi do pobune prinčeva kojima je cilj oduzeti krunu Suronji. Prinčevi Krešimir i Gojslav mlađa braća novog kralja tražeći stranu pomoć oni se okreću Samuilu koji prihvaća njihov poziv i 998. godine napad Hrvatsku. U svom prodoru uz obalu on dolazi do Zadra, nakon čega se vraća natrag kroz Bosnu. Tako osvojeni teritorij Samuilo "poklanja" Krešimiru i Gojslavu koji sada postaju nadmoćniji u ratu.

Odgovor na pobjedu državne frakcije protivne Bizantu postaje objava rata bizantskog saveznika Venecije i osvajanje od strane Petar II. Orseolo hrvatske obale. Do sastanka između dužda Venecije i Svjetoslava Suronje dolazi u Trogiru pod mletačkom kontrolom i tada se sklapa dogovor o vjenčanju hrvatskog prijestolonasljednik Stjepana Svjetoslavića za duždevu kćer Hicealu Orseolo. Ubrzo potom Svjetoslav Suronja će prebjeći u Veneciju, a njegov braća osvajaju vlast u Hrvatskoj.

## Svetoslavljevići

Ženidbom za pripadnicu moćne obitelj Orseolo Stjepan Svetoslavljević je postao rođak ugarskog kralja pošto je Oto Orseolo (s čijom sestrom je Stjepan u braku) oženjen za njegovu sestru.

U Hrvatskoj s druge strane Krešimir III. ubija svog brata Gojslava što izaziva zahtjeve za smjenom kralja koji je ubio vlastitog brata tako da će papina komisija provjeriti njegovo pravo za vladanje. Koristeći situaciju Sveti Stefan Mađarski objavljuje rat Hrvatskoj i osvaja Slavoniju gdje za bana postavlja Stjepana Svetoslaviča. Tradicionalno se smatra da je kasniji ban Slavonije i hrvatski kralj Zvonimir potomak dinastije Svetoslaviča.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Svetoslav Suronja (997. - 1000.)** | Nasljednik:
 |
| **Stjepan Držislav (969. - 997.)** | **Krešimir III. (1000. - 1030.)** |
# Krešimir III

**Krešimir III.** hrvatski kralj iz dinastije Trpimirovića. Vladao je od 1000. do 1030. godine.

Bio je brat kralja Svetoslava Suronje protiv kojeg se pobunio zajedno s bratom Gojslavom i na kraju ga porazio uz pomoć cara Samuila. Nakon Samuilova poraza u ratu s Bizantom kraljevina Hrvatska postaje vazal pobjednika. Nakon što mu brat Gojslav umre 1020. godine Krešimir III će nastaviti samostalnu vladavinu priznavajući i dalje vrhovnu vlast Bizanta.

Po istoriji koju je napisao Ivan Gorički u prvoj polovici 14 veka Krešimir III je ubio brata Gojslava, nakon čega je od pape kažnjen,a Mađarska okupira Slavoniju dajući je na upravljanje sinovima Suronje. Danas se smatra da je Ivan Gorički pomiješao Krešimira III. i Petra Krešimira IV. u tvoj svojoj priči pošto korčulanski kodeks kojem se danas vjeruje navodi da se to ubojstvo dogodilo tokom vladavine pape Aleksandra II. (1061-73).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Krešimir III. (1000. - 1030.) Gojslav (1000. - 1020.)** | Nasljednik:
 |
| **Svetoslav Suronja (997. - 1000.)** | **Stjepan I. (1030. - 1058.)** |
# Stjepan I od Hrvatske

**Stjepan I.** hrvatski kralj iz dinastije Trpimirovića. Vladao je od 1030. do 1058. godine.

Sin je kralja Krešimira III. Povratio je upravu nad dalmatinskim osim Zadra koji je potpao pod mletačku vlast.

O njegovu savezu s koruškim vojvodom Adalberonom (1035.) protiv cara Konrada II. nema detaljnijih podataka. Za njegova vladanja spominje se prvi put (1042.) poseban *hrvatski biskup* kao sufragan splitskog nadbiskupa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Stjepan I. (1030. - 1058.)** | Nasljednik:
 |
| **Krešimir III. (1000. - 1030.)** | **Petar Krešimir IV. (1058. - 1075.)** |
# Stjepan II od Hrvatske

| Stjepan II.
 |
| --- |
| **Kralj Hrvatske**  |
| Vladavina
 | 1089. - 1091.
 |
| Prethodnik
 | Dmitar Zvonimir
 |
| Nasljednik
 | Petar Svačić
 |
|  |
| Dinastija
 | Trpimirovići
 |
| Otac
 | Gojslav
 |

Povelja kojom kralj Stjepan II. potvrđuje darovnicu svog prethodnika Dmitra Zvonimira samostanu sv. Benedikta u Splitu za zemljište Pusticu u Lužanima
**Stjepan II.** hrvatski kralj, koji je vladao od 1089. do 1091. godine.

Sin je Gojslava, mlađeg brata Petra Krešimira IV.. Unuk je Stjepana I., hrvatskog kralja.

Kako mu je sin Radovan umro još za njegova života, kralja Zvonimira naslijedio je 1089. Stjepan II., posljednji Trpimirović.
Nakon svog neuspjeha da preuzme vlast u razdoblju nakon smrti Petra Krešimira IV., Stjepan II. bio je prisiljen živjeti u samostanu sv. Stjepana pod borovima u Splitu (na poluotoku koji se danas i zove po tom samostanu, Sustipan; današnji gradski predjel).

Formalni razlog za život u samostanu postaje navodna bolest, tako da u svojoj darovnici iz 1078. Stjepan piše: "*Ja Stjepan, nekad svijetli herceg Hrvata, shrvan teškom bolešću dozvah k sebi časne svećenike hrvatskoga kraljevstva da mi nađu lijeka za moje grijehe. Po njihovu savjetu pobrinuh se, te se dadoh prenijeti u samostan sv. Stjepana. Tu se odrekoh svih svojih časti i odabrah grobnicu, preporučivši se glavaru samostana da me spominje u svojim molitvama.*"

Nakon povlačenja Stjepana II. u samostan, za njega se više nije čulo sve do Zvonimirove smrti 1089., kada ga je hrvatski narod doslovno izvukao iz samostana, te svečano okrunio za kralja.

Stjepan II. nazivao se kao i veći broj svojih prethodnika "Božjom milošću kralj Hrvata i Dalmatinaca". Oko njega se okupilo visoko svećenstvo i velika većina hrvatskih velikaša i plemića, što dokazuje da je cijela hrvatska država bila u njegovoj vlasti. Kralj Stjepan II. vladao je manje od dvije godine tijekom kojih vanjskopolitički protivnici nisu stvarali probleme očekujući smrt staroga kralja bez djece.

Budući da pitanje svoga nasljednika nije riješio tijekom života, oružani sukob koji usljeđuje nakon njegove smrti nije nikoga iznenadio. Odmah nakon njegove smrti početkom 1091., žena kralja Zvonimira Jelena Lijepa, uspjela je, pozivajući se na pravo posljednje živuće osobe dinastije Trpimirovića i bratove vojnike, postaviti za kralja Hrvatske svoga brata ugarskoga kralja Ladislava.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Stjepan II. (1089. - 1091.)** | Nasljednik:
 |
| **Dmitar Zvonimir (1075. - 1089.)** | **Petar Svačić (1091. - 1097.)** |
# Petar Svačić

Smrt kralja Petra Svačića u gori Gvozdu 1097 god. (Oton Iveković)
**Petar Svačić** hrvatski kralj, vladao je od 1093. do 1097. godine.

Kralj Petar je navodno vladao od 1093. godine. Poznat je još i kao **Petar Svačić** (ili **Snačić**). Međutim, nema nikakvih dokaza da je Petar bio član obiteljske loze Svačića, nego je to posljedica neosnovane tvrdnje jednog hrvatskog historičara iz druge polovice 19. stoljeća.

Kralj Petar stolovao je u Kninu i pretpostavlja se da je u njegovoj vlasti bila stara jezgra hrvatske države, znači bez dalmatinskih gradova i područja između Save i Drave. Zasigurno nikad nije okrunjen za kralja jer se Zvonimirova kruna nalazila u rukama splitskog nadbiskupa Lovre, koji je umro 1099. godine (nadbiskup od 1059-1099).

Nakon smrti ugarskog kralja 1095. na njegovo prijestolje dolazi Ladislavov najstariji sinovac Koloman, koji je nakon pomirbe s papom Urbanom II. krenuo u vojni pohod na Hrvatsku.

Potkraj aprila odnosno početkom maja god. 1097. na sjevernom podnožju Gvozda došlo je do bitke, u kojoj je kralj Petar izgubio život na bojištu, i tako ostao zapamćen kao posljednji hrvatski kralj "narodne krvi". U spomen na nesretnog hrvatskog junaka planina dotada nazivana Gvozd naziva se **Petrov gvozd** odnosno Petrova gora.

## Petar Svačić u umjetnosti

* oslikan je u djelima slikara Otona Ivekovića;
* kompozitor Josip Mandić komponovao je 1903. operu **"Petar Svačić"**.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Petar Svačić (1093-1097)** | Nasljednik:
 |
| **Stjepan II. (1089-1091)** | **Koloman (1102-1116), unija s Ugarskom** |
# László II, kralj Ugarske

**Ladislav II.** hrvatsko-ugarski kralj vladao (1162. - 1163.)

Kralj Ladislav II. je bio sin kralja Bele II. Slijepog i Jelene, kćeri srpskog velikog župana Uroša I. Nakon smrti oca vlast je naslijedio Ladislavov najstariji brat Gejza II.. Kako se nije znalo točno da li vlast naslijeđuje najstariji član dinastije ili kraljev najstariji sin, unutar same dinastije je došlo do sukoba. Kralj Gejza je za svog suvladara uzeo najstarijeg sina Stjepana. Ladislav i njegov mlađi brat Stjepan su se smatrali zakinutima, pa su pobjegli u Carigrad i zatražili pomoć bizantskog cara Manuela I. Komnena.

Kada je Gejza II. iznenada umro, car se odlučio umješati u ugarske prilike. Svrgnuo je 1162. s vlasti Stjepana III. i htio na vlast dovesti njegova strica Stjepana. no plemstvo se pobunilo. Oni su inzistirali da se poštuje načelo da krunu naslijedi najstariji član dinastije, a to je bio Ladislav II, pa su ga iste godine izabrali za vladara, a Stjepan je proglašen prijestolonasljednikom.

Prema običaju koji se ustalio kraljeve je krunio ostrogonski nadbiskup, no tadašnji nadbiskup Luka je to odbio učiniti, jer je bio pristaša svrgnutog kralja Stjepana III.
Kralja je stoga okrunio kaločko-bački nadbiskup Mika, inače pristaša bizantske stranke. Tome se usprotivio nadbiskup Luka i bacio interdikt na kralja i nadbiskupa Miku. Kralja je to toliko razljutilo da je nadbiskupa bacio u tamnicu. Pustio ga je tek na intervenciju pape Aleksandra III. na Božić. Ali isti taj dan je nadbiskup Luka otišao u kraljevsku kapelu gdje se služila misa kojoj je nazočio kralj Ladislav II. i ponovno bacio interdikt. Nadbiskup je ponovno završio u zatvoru, a izašao je tek nakon iznenadne kraljeve smrti 14. siječnja 1163.

O Ladislavovoj šestomjesečnoj vladavini nije ostalo zapisa.

Ladislava II. je naslijedio brat Stjepan IV..

## Povezano

* Stjepan, knez Bosne, vladao 1082. - 1101.
* ban Borić, vladao 1153. - 1163.

## Bibliografija

* Šišić, Ferdo (1944). *Poviest Hrvata za kraljeva iz doma Arpadovića, 1102-1301*. **1**. Zagreb: HAZU.
* Klaić, Vjekoslav (1980). *Povijest Hrvata*. **1**. Zagreb: Nakladni zavod Matice hrvatske.

|  |
| --- |
| László II, kralj Ugarske **Arpadovići** |
| Kraljevske titule
 |
| Prethodi:  **Geza II.**  |  **Kralj Mađarske**  1162 – 1163
 | Slijedi:  **Stjepan IV. Stjepan III.**  |
# László III, kralj Ugarske

**Ladislav III.** (1201 - 7.5. 1205) je bio maloljetni hrvatsko-ugarski kralj koji vlada između 1204. i 1205. godine

Kralj Emerik se 1198. godine vjenčao Konstancom, kćeri aragonskog kralja Alfonsa II.. Godine 1201. rodio mu se sin Ladislav. Kako je kralj bio u zavadi s bratom Andrijom, a zdravlje mu je bilo sve lošije, odlučio je 1204. godine okruniti sina za kralja. Smatrao je da će mu tako sačuvati krunu. Za ugarskog kralja krunio ga je kaločki nadbiskup Ivan pošto je Ostrogonska biskupija koja inače kruni hrvatsko-ugarske kraljeve u 12 veku bila upražnjena. Tom je prilikom splitski nadbiskup Bernard okrunio Ladislava za hrvatskog kralja.

Emerik se uoči svoje smrti izmirio s bratom i imenovao ga ga skrbnikom svog maloljetnog sina, a ubrzo potom je umro. Kada je Andrija odbio prihvatiti dužnost skrbnika, te počeo uskraćivati prihode kraljici Konstanci, ona se nije više osjećala sigurno, pa je pobjegla sa sinom kraljem Ladislavom III. i krunom svetog Stjepana u Beč, k austrijskom vojvodi Leopoldu VI. No tu je iznenada umro, pa se Andrija izmirio s Konstancom i vojvodom Leopoldom, koji mu je vratio krunu. Kralj Ladislav III. pokopan je u Stolnom Biogradu. Zbog svoje mladosti nije mogao bitno utjecati na prilike u državi.

Ladislav III. je umro 7.5. 1205. godine, a nasljedio ga je stric Andrija II.

## Bibliografija

* Šišić, Ferdo (1944). *Poviest Hrvata za kraljeva iz doma Arpadovića, 1102-1301*. **1**. Zagreb: HAZU.
* Klaić, Vjekoslav (1980). *Povijest Hrvata*. **1**. Zagreb: Nakladni zavod Matice hrvatske.

|  |
| --- |
| László III, kralj Ugarske **Arpadovići** |
| Kraljevske titule
 |
| Prethodi:  **Emerik**  |  **Kralj Mađarske**  1204 – 1205
 | Slijedi:  **Andrija II.**  |
# Přemyslovići

Grb dinastije Přemyslovića
**Pšemislovići** (češki: *Přemyslovci*, poljski: *Przemyślidzi*, *Premislovci*), su češka kraljevska dinastija koja je vladala Češkom (IX vek–1306), Poljskom (1300–1306), Austrijom (1253-1276) i djelom Italije (1272 – 1276)

## Početak dinastije

Ime dinastije, dolazi od legendarnog osnivača, Pšemisla iz sela Stadice, muža princeze Libuše. Njih dvoje se u Češkoj smatraju mitskim precima svih Čeha.

Prvi istorijski pripadnik ove dinastije bio je vojvoda Borivoj I, koga je 874. krstio Sveti Metodije. Godine 895. Češka je stekla nezavisnost od Velike Moravske.

Vojvoda Otakar I Pšemisl (kralj 1198—1230) je 1198, dobio naslednu titulu kralja Češke.

## Vrhunac dinastije

Kralj Otakar II Pšemisl (vladao 1253—1278) istakao se osvajanjima od Sudeta do Jadrana, vladao je Gornjoj Austriji, Štajerskoj, Koruškoj, Kranjskoj, Furlaniji, Akvilejskoj patriaršiji i Istri, istakao se i ekspedicijama protiv Pruskih plemena, osnovao je Kalinjingrad / Kralovec / Keningzberg i pomagao razvoj trgovine, gradova i zamaka. Kao najmoćniji kralj svog doba bio je poznat širom Evrope, više puta je neuspješno kandidirao za Cara Svetog rimskog carstva, pominje ga i Dante u „Božanstvenoj komediji“.

Vaclav II Pšemisl (kralj Češke 1278-1305, kralj Poljske 1300-1305) postao je kralj i Češke i Poljske 1300. Za vreme njegove vladavine počela je eksploatacija srebra u bogatom rudniku Kutna Hora.

Smrću kralja Vaclava III, ugasila se ova kraljevska linija. Češka kruna prešla je u posed dinastije Luksemburg, a poljska dinastiji Pjastovića.

## Vladari iz porodice Pšemislovića

* Borivoj I (oko 870–889)
* Zbignjev I (895–915)
* Vratislav I (915–921)
* Vaclav, sveti (921–935)
* Boleslav I Okrutni (935–972)
* Boleslav II Pobožni (972–999)
* Boleslav III Riđi (999–1002)
* Vladivoj (1002–1003)
* Boleslav III (1003)
* Jaromir (1003)
* Boleslav III (1003)
* Jaromir (1004–1012)
* Oldrih (1012–1033)
* Jaromir (1033–1034)
* Oldrih (1034)
* Bretislav I (1035–1055)
* Zbignjev II (1055–1061)
* Vratislav II (1061–1092)
* Konrad I (1092)
* Bretislav II (1092–1100)
* Borivoj II (1101–1107)
* Svatopluk (1107–1109)
* Vladislav I (1109–1117)
* Borivoj II (1117–1120)
* Vladislav I (1120–1125)
* Sobjeslav I (1125–1140)
* Vladislav II (1140–1172)
* Bedržih (1172–1173)
* Sobjeslav II (1173–1178)
* Bedržih (1178–1189)
* Konrad II (1189–1191)
* Vaclav II (1191–1192)
* Otakar I Pšemisl (1192–1193)
* Jirži Bžetislav (1193–1197)
* Vladislav III Jirži (1197)
* Otakar I Pšemisl (1197–1198)

### Kraljevi Češke

* Otakar I Pšemisl (1198–1230)
* Vaclav I (1230–1253)
* Otakar II Pšemisl (1253–1278)
* Vaclav II (1278–1300)
* Vaclav III (1305–1306)

### Kraljevi Češke i Poljske

* Vaclav II (1300–1305)
* Vaclav III (1305–1306)

## Napomene

## Literatura

* *Opća enciklopedija, sv. VI, JLZ, Zagreb, 1980.*
# Václav III, kralj Češke

| Vaclav Premislović
 |
| --- |
|  |
| *Grafika sa Vaclavom* |
| **češki kralj** |
| Vladavina
 | 1305. - 1306. |
| Prethodnik
 | Vaclav II od Češke
 |
| Nasljednik
 | Heinrich od Koruške
 |
|  |
| Supruge
 | Viola Těšínská
 |
| Dinastija
 | Pšemislovići
 |
| Otac
 | Vaclav II od Češke
 |
| Majka
 | Guta Habsburgška
 |
| Rođenje
 | 6. oktobar 1289.
 |
| Smrt
 | 4. august 1306. Olomouc
 |

**Vaclav III Premislović** (6. oktobar 1289. - Olomouc, 4. august 1306.) bio je posljednji češki kralj iz Dinastije Pšemislovića, koji je vladao vrlo
kratko od 1305. do 1306. kad je ubijen.

## Biografija

Vaclav je bio sin jedinac češkog kralja Vaclava II i Gute Habsburgške.
Na bazi očevih nasljednih prava je 27. augusta 1301. okrunjen za ugarsko-hrvatskog kralja u Székesfehérváru.

Vaclav je bio inteligentan, dobro obrazovan i pomalo raskalašen, pa se još za života svog oca odrekao nasljednih prava po austrijskim zemljama. A 6. decembra 1305. se odrekao i ugarsko-hrvatske krune u korist donjobavarskog vojvode Otona III.

Nakon što se izmirio sa njemačkim kraljem Albrechtom I Habsburškim, odlučio je obnoviti svoja nasljedna prava na poljske zemlje, pa je okupio
vojsku i krenuo nasilno to ostvariti. Na putu za Poljsku je ubijen u Olomoucu u atentatu o kom se ni danas gotovo ništa nezna.

## Reference

## Vanjske veze

* *Wenceslas III* (`de`)

|  |
| --- |
| Václav III, kralj Češke **Přemyslovići** |
| Kraljevske titule
 |
| Prethodi:  **Andrija III. Mlečanin**  |  **Kralj Mađarske**  1301 – 1305
 | Slijedi:  **Otto III Wittelsbach**  |
# Wittelsbach

| Wittelsbach |
| --- |
|  |
| Zemlja | Vojvodstvo Bavarska, Sveto Rimsko Carstvo, Kalmarska unija, Kraljevina Grčka |
| Titule | Svetorimski car, Njemački kralj, Švedski kralj, Bavarski vojvoda |
| Osnivač | Otto I, od Scheyerna |
| Posljednji suveren | Ludwig III |
| Osnivanje | 11. vijek |
| Prestanak | 7. novembar 1818. |
| Etnicitet | Nijemci |

**Wittelsbach** je ime njemačke dinastije porjeklom iz Bavarske.
Dinastija je ime dobila po istoimenom zamku, koji se nekad nalazio pored Aichacha, kog je 1124. podigao Otto V, grof Scheyerna (umro 1155.)

## Historija

Njegov sin Otto VI kao vjerni vazal njemačkog kralja Friedricha I Barbarosse, dobio je 1180. titulu vojvode.
Wittelsbachi odtad sve do 1918. vladaju Bavarskom.

Prvi korak širenja izvan Bavarske napravio je 1214. Otto II, koji je ženidbom stekao Rajnski palatinat. Njegov potomak Ludwig IV postao je bavarski vojvoda - 1294., a nakon tog 1328. i
car Svetog Rimskog Carstva.

Ludwig IV je 1329. ugovorom napravljenim u Paviji napravio prvu važnu podjelu Bavarskog vojvodstva i Wittelsbachovskih lena, Rajnski palatinat i Gornji Palatinat dao je sinovima svog brata Rudolfa; Rudolfu II (umro 1353.) i Ruprechtu I. koji od
1353. do 1390. vlada sam, a od 1356. ima status i titulu Izbornog kneza.

U međuvremenu su nasljednici cara Ludwig IV vladali preostalim djelovima Bavarske, ali su se i oni počeli institucionalno dijeliti, najvažniju podjelu napravili su 1392. podjelom na grane; Ingolstadt, München i Landshut. Tri generacije kasnije nakon mnogo muka Bavarsko vojvodstvo ponovno je ujedinio [[Albrecht IV od Bavarske|Albrecht IV (umro 1508.), koji je da se nebi ponovno raspalo uveo pravilo primogeniture.

Wittelsbachovi iz Rajnskog palatinata dali su njemačkog kralja Ruprechta (vladao od 1400. do 1410.). Ta porodična grana se jako dijelila, jedni su postali švedski monarsi, počevši od 1654. i Karla X, preko Karla XI sve
do Karla XII koji je vladao do 1718.

Bavarske vojvode su počevši od 1623. postali Izborni knezovi (kurfürsti) Svetog Rimskog Carstva.
Carski Izborni knez Karl Albrecht ([[1697 - 1745.) bio je od 1742. car Svetog Rimskog Carstva kojim je vladao kao Karl VII. Smrću njegova sina Maximiliana Josepha 1777. izumrla je bavarska porodična grana Wittelsbacha.

Bavarskim vojvodstvom nakon tog vlada na bazi dinastičkog ugovora iz 1724., Karl Theodor - izborni knez Rajnskog palatinata. Kad je on umro 1799. Rajnski palatinat i Bavarska su se ponovno ujedinili pod vojvodom Maximilianom IV od Zweibrückena, koji je 1806. postao bavarski kralj pod imenom Maximilian I.

Maksimilijanovi potomci bili su bavarski kraljevi sve do 1918. kad je Ludwig III abdicirao. Njeegov sin Rupprecht (umro 1955.), bio je po ženskoj liniji
potomak Stuarta pa je na osnovu toga bio i pretendent na britanski tron, ipak je ostao zapaćen kao protivnik Hitlera.

## Reference

## Vanjske veze

* *House of Wittelsbach* (`en`)
# Anžuvinci

| Anžuvinci |
| --- |
|  |
| Zemlja | Francuska, Jeruzalemsko Kraljevstvo, Kraljevina Engleska |
| Titule | kraljevi Engleske kraljevi Jeruzalama vladari Irske kneževi Akvitanije kneževi Britanije kneževi Normandije grofovi Anjoua grofovi Jaffe i Ascalona grofovi Gâtinaisa grofovi Maina grofovi Mortaina |
| Osnivač | Ingelger |
| Posljednji suveren | Richard II od Engleske |
| Trenutni poglavar | izumrli |
| Osnivanje | 877. |
| Prestanak | 1435. |

**Anžuvinci** (francuski: *Maison capétienne d'Anjou-Sicile*, engleski: *House of Anjou*, talijanski: *Dinastia Angioini*) bio je naziv tri historijske dinastije koje su svaka u svoje vrijeme, vladale Kraljevinom Engleskom, Irskom Ugarskom, Poljskom, Napuljskim kraljevstvom, Kraljevinom Sicilijom i Jeruzalemskim Kraljevstvom.

Prva od anžuvinska dinastija vladala je Engleskom od 1154. do 1485., od vremena Henrya II. do Richard III.

## Historija

Kad je Luj IX., kralj Francuske, pripojio svom domenu Anjou, darovao je taj posjed svom bratu Charlesu I (1266–1285). Tako je nastala francuska dinastija Anžuvinaca. Anžuvinci su osvojili Kraljevinu Siciliju i Napuljsko kraljevstvo, te postali vladari tih kraljevina.

Ženidbom kralja Karla II. sa unukom ugarsko-hrvatskog kralja Bele IV. *Anžuvinci* su postali pretendenti na hrvatsko - ugarsko prijestolje. Nakon smrti Andrije III Mlečanina 1301. godine, posljednjeg ugarsko-hrvatskog vladara iz dinastije Arpadovići, a uz pomoć pape i hrvatskih Bribirskih kneževa Šubića, za ugarsko-hrvatskog kralja proglašen je Karlo I. Robert iz dinastije Anžuvinaca.

## Reference

## Vanjske veze

* *Angevin Dynasty* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)