Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Perstvo

| Perstvo
 |
| --- |
| Heralidička oznaka perstvaHeralidička oznaka perstva |
|  |
| **Država** |  Ujedinjeno Kraljevstvo
 |

**Perstvo** (engleski: *peerage*, od staroengleskog *peer*, koji je izveden od latinskog *par*, što je značilo "isti, iz istog roda") je britanski sistem stratifikacije plemstva.

**Per** (engleski: *peer*; žena **peresa**, engleski: *peeress*) je nosilac jedne ili više plemićkih titula i uz to zemljoposjednik, i samo on može nositi tu titulu. Iako je uobičajeno
da se i članovima njegove porodice obraća sa "*mylord* ili peresa, nitko od njih nije per. Titula pera može biti nasljedna ili dodjeljena doživotno za zasluge.

Postoji pet razreda (titula) perstva, a to su počevši od najviše ka najnižoj:

* vojvoda (engleski: *Duke*);
* markiz (engleski: *Marquess* ili *Marquis*);
* grof (engleski: *Earl*);
* vikont (engleski: *Viscount*);
* baron (engleski: *Baron*).

Sve do 1999. perovi su imali pravo na svoje doživotno zastupničko mjesto u Doma lordova britanskog parlamenta.
Zakonom o doživotnom perstvu (engleski: *The Life Peerages Act*) iz 1958. omogućeno je imenovanje novih perova, zaslužnih za unapređenje života u Britaniji, ali oni dobijaju najnižu tutulu barona. Jednom izabrani oni to pravo uživaju do kraja života, ali ne i
njihovi potomci.

Zakonom o Domu lordova (engleski: *The House of Lords Act*) iz 1999. ukinuto je pravo većini nasljednih lordova, na mjesto u parlamentu, ali je prilikom usvajanja zakona, prihvaćen amandman kojim je to pravo zadržalo 92 starih lordova.

U današnje vrijeme se samo članovi britanske kraljevske porodice i nadalje nagrađuju titulom nasljednog pera (engleski: *hereditary peer*)

## Historija

Perstvo se ustanovilo tokom 15. vijeka, kad su tadašnji feudalni gospodari (*Lords Temporal*) postali su nasljedni lordovi, od onda postoji podjela na 5 plemićkih razreda.

## Povezano

* Lord
* Dom lordova

## Reference

## Vanjske veze

* *Peerage* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
# Boris Trajkovski

**Boris TrajkovskiBoris (Kiril) Trajkovski** (Monospitovo, 25. lipnja 1956. - Rotimlja, 26. veljače 2004.), makedonski političar i predsjednik Republike Makedonije od 1999. do svoje smrti 2004.

Rođen je u metodističkoj obitelji. Završio je Pravni fakultet u Skoplju, godine 1980. Specijalizira u SAD-u. Do 1997. vrši dužnost vođe pravne službe poduzeća *Sloboda* u Skoplju. Jednu godinu je šef kabineta skopskog gradonačelnika, a do 21. prosinca 1998. zamjenik ministra vanjskih poslova.

Poginuo je u zrakoplovnoj nesreći 2004. u Bosni i Hercegovini.

Poznat je kao borac za priznanje ustavnog imena Makedonije u svijetu. 2004. godine SAD su priznale Makedoniju pod njenim ustavnim imenom.
# Vargaška tragedija

Dio savezne države Vargas nakon tragedije 1999. godine.
**Vargaška tragedija**je tragedija koja je 15. prosinca 1999. godine pogodila venezuelansku saveznu državu Vargas, a koja je bila posljedica intenzivnih pljuskova i odrona koji su se dogodili u periodu od 14. do 16. prosinca 1999. godine. Deseci tisuća ljudi su poginuli u ovoj tragediji, na tisuće domova je uništeno, a došlo je i do potpunog kolapsa infrastrukture u Vargasu. Tragedija je bila direktna posljedica pljuskova koji su pogodili Vargas tokom prosinca; tokom mjeseca je padalo i po 1,500 mm kiše, a tokom dva dana kada se tragedija odvila pao je čak 791 mm kiše. Tolika količina vode izazvala je odron koji je kupio sve pred sobom.

Posljedice tragedije bile su katastrofalne. Odron je sa sobom nosio velike količine blata i kamene blokove, a došlo je i do izlijevanja rijeka iz korita. Procjenjuje se da je poginulo izmešu deset i trideset tisuća ljudi, gotovo 10% populacije Vargasa, a došlo je i do potpunog uništenja cjelokupnih naselja. Radnici koji su radili na sanaciji štete kasnije su otkrili kako je kvart Los Corales bio zakopan tri metra ispod zemlje, dok su naselja Cerro Grande i Carmen de Uria potpuno nestala. Silina zemlje koja se odranjala bila je tolika da je velik dio kuća naprosto odguran do obližnjeg Atlantika. Više od 100,000 ljudi je evakuirano iz uništenog područja. Vlasti su procijenile ukupnu štetu između $1.79 i $3.5 milijardi, a čak 70% stanovništva Vargasa bilo je pogođeno tragedijom, direktno ili indirektno.

Obnova je bila izrazito dugotrajna, a u jednom je trenutku postala ispolitizirana, kada ju je Hugo Chávez iskoristio kako bi demonstrirao silu prema vani i konsolidirao vlast u zemlji. Posljedice tragedije donekle su sanirane tek 2006. godine, kada je populacija Vargasa vraćena na razinu prije tragedije, međutim dugoročne posljedice prisutne su još i danas.

## Galerija

* Plaža Camuri Chico
* Imanje Caraballeda
* Plaža Los Cocos
* Carmen de Urea
* La Guaira
* La Guaira
* La Salina
* Macuto

## Reference

## Vanjske veze

* Photos of the aftermath
* *Wikimedia commons*: Vargas in January 2000
* *Wikimedia commons*: Vargas in December 2000
# Stanislav Galić

| Stanislav Galić |
| --- |
| **Biografske informacije** |
| **Rođenje** | 12. III. 1943. Goleša, Banja Luka, Bosna i Hercegovina
 |
| **Državljanstvo** | Srbin
 |
| **Karijera** |
| **Čin** | general-major komandant Sarajevsko-romanijskog korpusa
 |
| **Ratovi** | Rat u Bosni i Hercegovini
 |
| **Važnije bitke** | Opsada Sarajeva
 |
| **Vojska** | Vojska Republike Srpske
 |

**Stanislav Galić** (12. 3. 1943., Goleša, Banja Luka) je bio vojni komandant Sarajevsko-romanijskog korpusa u sklopu Vojska Republike Srpske (VRS). Vršio je tu dužnost u sklopu opsade Sarajeva od 10. 9. 1992. do 10. 8. 1994.

Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) je 1998. podignuo optužnicu protiv njega. SFOR ga je uhapsio 1999. te prebacio u Haag. Tada se izjasnio da nije kriv. Suđenje je počelo 2001. a završilo 2003. kada je proglašen krivim za širenje terora među civilnim stanovništvom Sarajeva te ubistvo i nehumana djela koja nisu ubistvo (zločin protiv čovječnosti). Isprva je osuđen na 20 godina zatvora, no nakon žalbe tužioca pravosnažnom presudom je 2006. osuđen na kaznu doživotnog zatvora, čime je postao prva osoba koja je dobila tako tešku kaznu na tom tribunalu.

Prebačen je u Njemačku na služenje kazne.

## Izvori
# Gianluigi Donnarumma

Gianluigi Donnarumma|  |
| Lični podaci |
| Datum rođenja | 25. veljače 1999. |
| Mjesto rođenja |  Castellammare di Stabia, Italija |
| Državljanstvo |  talijansko |
| Visina | 1.96 m |
| Pozicija | golman |
| Informacija o klubu |
| Trenutni klub |  Manchester City |
| Profesionalni klubovi\* |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Godine** | **Klub** | **Uta. (gol.)** |
| 2015 – 2021 |  Milan | 215 (0) |
| 2021 – 2025 |  Paris Saint-Germain | 104 (0) |
| 2025 – |  Manchester City | 0 (0) |
| **Nacionalna reprezentacija\*\ |
| **Godine** | **Reprezentacija** | **Uta. (gol.)** |
| 2016 – |  Italija | 74 (0) |

 |
| \* Nastupi i golovi u profesionalnim klubovima koji se računaju samo za službene utakmice i tačni su do 2.9.2025.  |

**Gianluigi Donnarumma** (italijanski izgovor:  [dʒanluˈiːdʒi ˌdɔnnaˈrumma] ; Castellammare di Stabia, 25. veljače 1999.), talijanski nogometni golman i reprezentativac koji od 2025. godine igra za Manchester City. Karijeru je započeo u Milanu, gdje je igrao šest godina prije prelaska u Pariz.

Za seniorsku momčad Milana debitirao je 2015. godine sa samo 16 godina i 242 dana, čime je postao drugi najmlađi golman koji je debitirao u Serie A. Vrlo brzo je dobio status prvog golmana te je opisan kao jedan od najvećih golmanskih talenata na svijetu. U ožujku 2016. godine, sa 17 godina i 28 dana, postao je najmlađi U-21 reprezentativac u historiji U-21 reprezentacije Italije. Šest mjeseci kasnije, u dobi od 17 godina i 189 dana, debitirao je i za seniorsku reprezentaciju Italije, postavši tako njezin najmlađi golman u historiji. Bio je prvi golman reprezentacije na UEFA Euru 2020. godine, gdje je s Italijom postao prvak Europe. Također je dobio i nagradu za Najboljeg igrača turnira, postavši tako prvi golman u historiji turnira koji je dobio tu nagradu.

## Vanjske veze

* Gianluigi Donnarumma at FICG.it (`it`)
# Džanan Musa

| Džanan Musa  |
| --- |
|  |
| Lični podaci |
| Datum rođenja | 8. maja 1999.  (1999-05-08) |
| Mjesto rođenja | Bihać |
| Državljanstvo |  Bosna i Hercegovina |
| Visina | 207 |
| Težina | 94 |
| Pozicija | krilni bek |
| Početak karijere | 2014. |
| Informacija o klubu |
| Trenutni klub | BC Dubai |
| Broj na dresu | 13 |
| Nagrade |
| Najkorisniji igrač Evropskog prvenstva U-16 (2015) |

**Džanan Musa** je mladi bosanskohercegovački košarkaš. S visinom od 203 cm i težinom od 90 kg igra na poziciji krilnog beka i smatra se jednim od najtalentiranijih mladih evropskih košarkaša i jednim od najboljih košarkaša svoje generacije na međunarodnom planu. Košarkaški uzor mu je Kobe Bryant.

## Biografija

Rođen je 8. maja 1999. u Bihaću. Košarku je počeo igrati u dobi od 7 godina. Kasnije se priključio KK Koš, baziranom u Sarajevu.

## Profesionalna karijera

U decembru 2014. potpisao je ugovor s Cedevitom iz Zagreba.

## Reprezentacija

S kadetskom reprezentacijom Bosne i Hercegovine učestvovao je na Evropskom prvenstvu održanom u augustu 2015. u Litvaniji. BiH je osvojila zlatnu medalju, a Musa je proglašen najkorisnijim igračem prvenstva. Ujedno je bio i najbolji strijelac prvenstva sa 23 poena po utakmici.

## Reference

## Vanjske veze

* Džanan Musa Arhivirano 2022-04-06 na Wayback Machine-u na draftexpress.com
* Džanan Musa na eurobasket.com
# Robert Shaw (dirigent)

| Robert Shaw |
| --- |
| Lični podaci |
| Datum rođenja | 30. aprila 1916. |
| Datum smrti | 25. januara 1999. (dob: 82) |
| Muzički rad |
| Žanr | klasična muzika |
| Povezani izvođači | Atlanta Symphony Orchestra |

**Robert Šo** (engleski: *Robert Shaw*; Red Blaf, 30. april 1916 – Nju Hejven, 25. januar 1999) je bio američki dirigent, živeo i radio u Atlanti. Osnivač Atlanta sinfonije i sinfonijskog hora.

Primio je 16 Gremi nagrada, a 1991. je bio dobitnik i Kenedi Central nagrade.

## Vanjske veze

* Zvanična prezantacija Altalnta sinfonije
# Mladen Šerment

| Mladen Šerment |
| --- |
| glumac |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 16. jul 1920. Zagreb, Kraljevina SHS |
| Smrt | 4. jula 1999. (dob: 78) Zagreb, Hrvatska |
| Supružnik | Marija Aleksić |
| Profesionalne informacije |
| Zanimanje | glumac |
| Znamenite uloge |
| Imra Grabarić-Presvetli u *Mejaši* i *Gruntovčani* |

**Mladen Šerment** (Zagreb, 16. srpnja 1920. - Zagreb, 4. ožujka 1999.) je bio hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac.

## Filmografija

### Televizijske uloge

* "Putovanje u Vučjak" kao Marijan Hanžek (1986.-1987.)
* "Inspektor Vinko" kao referent Štef (1984.)
* "Mačak pod šljemom" kao Mikša (1978.)
* "Gruntovčani" kao Imbra Grabarić-Presvetli (1975.)
* "U registraturi" (1974.)
* "Gorčina u grlu" (1973.)
* "Mejaši" kao Imbra Grabarić-Presvetli (1970.)
* "Jedna od onih godina" (1963.)

### Filmske uloge

* "Baka Bijela" kao muškarac u vrtu (1992.)
* "Mlada sila" (1988.)
* "Horvatov izbor" kao Marijan Hanžek (1985.)
* "Rano sazrijevanje Marka Kovača" (1981.)
* "Novinar" (1979.)
* "Pravednik" (1974.)
* "Golgota" (1973.)
* "Kolinje" (1970.)
* "Paviljon broj VI" (1968.)
* "Politička večera" (1968.)
* "Mirotvorci" (1966.)
* "Službeni položaj" (1964.)
* "Vrapčić" (1964.)
* "Svanuće" (1964.)
* "Pred smrt" (1964.)
* "Mačak pod šljemom" kao Štef (1962.)
* "Priča o djevojčici i sapunu" (1962.)
* "Carevo novo ruho" kao rizničar (1961.)
* "Čovjek od važnosti" (1961.)
* "Gola cesta" (1961.)
* "Pozornica bez zavjese" (1961.)
* "Treći je došao sam" (1961.)
* "Uzbuna u Grand Hotelu" (1960.)
* "Ulica bez izlaza" (1960.)
* "Jurnjava za motorom" (1959.)
* "Nije bilo uzalud" kao kočijaš (1957.)
* "Svoga tela gospodar" kao Jakov (1957.)
* "Ne okreći se, sine" kao grobar (1956.)
* "Milijuni na otoku" kao konobar (1955.)
* "Sinji galeb" kao Paško (1953.)

### Sinkronizacija

* glas Azriela u "Štrumfovima"
* glas žapca Ponča u "Toro i Pončo"

## Vanjske veze

* Mladen Šerment na sajtu IMDb
# Vicko Antić

| Vicko Antić |
| --- |
|  |
| Datum rođenja | 2. oktobar 1912. |
| Mesto rođenja | Selce, kod Crikvenice  Austrougarska |
| Datum smrti | 19. mart 1999. (**86** god.) |
| Mesto smrti | Beograd, Srbija  SR Jugoslavija |
| Profesija | vojno lice |
| Član KPJ od | 1937. |
| Učešće u ratovima | Španski građanski rat Narodnooslobodilačka borba |
| Služba |  Španska republikanska armija  NOV i PO Jugoslavije  Jugoslovenska narodna armija 1937 — 1939. i 1941 — 1973. |
| Čin |  General-pukovnik |
| Načelnik Komande tenkovskih i motorizovanih jedinica JNA Načelnik štaba armije |
|  |
| Narodni heroj od | 27. novembar 1953. |
| Odlikovanja |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Orden narodnog heroja |
| Orden narodnog oslobođenja | Orden ratne zastave | Orden partizanske zvezde |
| Orden zasluga za narod sa zlatnim vencem | Orden bratstva i jedinsta | Orden za hrabrost |
|  | Partizanska spomenica 1941. |

 |

**Vicko Antić** (1912 – 1999) je bio španski borac, učesnik Narodnooslobodilačke borbe, general-pukovnik JNA, društveno-politički radnik SFRJ i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija

Rođen je 2. oktobra 1912. godine u Selcu kod Crikvenice. Posle završenog drugog razreda građanske škole, otac ga je zaposlio za zidara. U Beogradu je izučio bravarski zanat i završio tri razreda zanatske škole. U Beogradu je ostao do 1933. godine, kada je otišao u vojsku. Posle vojske, vratio se u rodno mesto, gde je pomagao radu mesne knjižnice i čitaonice.

### Španski građanski rat

Po početku građanskog rata u Španiji, Vicko i njegovi drugovi odlučili su da se prebace u Španiju. Doznali su da se vrše prijave za odlazak na seču šuma u Francuskoj, pa su potpisali ugovor. Avgusta 1937. godine, otputovali su u Francusku i preko Pirineja se prebacili u Španiju. Tamo je bio borac 129. internacionalne brigade. Ubrzo je dobio čin narednika. Krajem 1937, postao je član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ).

Nakon pada Republike, borci Internacionalnih brigada prebacili su se u Francusku, gde su ih vlasti smestile u logore. Antić je bio u logorima „Sen Siprijen“, „Žir“ i „Aržele“.

### Narodnooslobodilačka borba

U NOBu je od 1941.. U toku rata imao je nekoliko komandnih funkcija. Bio je komandant Psunjskog NOPO-a, 12. slavonske (proleterske) brigade, 28 i 13. divizije i 1. divizije KNOJ-a.

### Posleratna karijera

Posle rata bio je načelnik Komande tenkovskih i motorizovanih jedinica JNA, načelnik štaba armije, zamenik komandanta za pozadinu Jugoslovenskog ratnog vazduhoplovstva i protivvazdušne odbrane i potpredsednik SUBNOR-a Jugoslavije.

Završio je Vojnu akademiju „Mihail Vasiljevič Frunze“ u SSSR-u i Školu operatike Više vojne akademije JNA.

## Litertura

|  |  |
| --- | --- |
|  |
Portal Narodnooslobodilačke borbe Jugoslavije
 |

* *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost“, Beograd 1975. godina.
* *Enciklopedija Jugoslavije* „JLZ“ Zagreb 1980, tom 1. str.155.
# Ivan Hetrich

| Ivan Hetrich |
| --- |
| prvi hrvatski i jugoslavenski TV-spiker, TV-voditelj i TV-režiser |
| Rođenje | (1921-oktobra-25)25. oktobra 1921. Vinkovci  |
| Smrt | 5. aprila 1999. (dob: 77) Stubičke Toplice |
| Ostala imena | Het (nadimak) |
| Obrazovanje | Akademija dramske umjetnosti u Zagrebu |
| *Alma mater* | Sveučilište u Zagrebu |
| Zanimanje | režiser |
| Poznat/a po | radu na radiju, televiziji i filmu |

**Ivan Hetrich** (čitaj: *Hetrih*; Vinkovci, 25. X. 1921. — Stubičke Toplice, 5. IV. 1999), jugoslavenski i hrvatski spiker, novinar, televizijski voditelj, pisac te filmski, kazališni i televizijski režiser. Prijatelji su ga zvali **Het**.

## Biografija

U Vinkovcima je završio pučku školu i tri razreda gimnazije. Potom je u Zagrebu 1939. godine završio gimnaziju i diplomirao režiju na Akademiji dramske umjetnosti. Od 1946. radio je na Radio-Zagrebu kao spiker, novinar i režiser. Godine 1956. bio je jedan od utemeljitelja Televizije Zagreb i prvi hrvatski i jugoslavenski TV-spiker, TV-voditelj i TV-režiser.

## Rad na radiju i televiziji

Na Radio Zagrebu režirao je preko 80 radio-drama te se bavio adaptacijama romana i pripovijetki za potrebe radija. Na TV Zagreb režirao je oko 80 TV-drama i dvije TV-serije (1971. "Kuda idu divlje svinje" i 1974. "Kapelski kresovi"), koje su bile jedne od najzapaženijih i najgledanijih. Bio je voditelj TV-emisija posvećenih filmu "Ekran na ekranu" i "3, 2, 1… kreni", TV-emisija iz kulture "Srce u zavičaju" i "Srdačno vaši" te kvizova "Kviskoteka" i "Brojke i slova".

## Rad u kazalištu i na filmu

Već 1958. godine snimio je srednjometražni film za djecu "Veliko putovanje", a kasnije i dvadesetak drugih te 100 dokumentarnih filmova. Bio je pripovjedač u filmovima i TV-serijama ("H-8" Nikole Tanhofera, "Protest" Fadila Hadžića, "Smogovci"). Pet godina je bio dramaturg u "Zora-filmu". Režirao je 20-ak kazališnih drama u zagrebačkim kazalištima i u subotičkom kazalištu.

## Enigmatika i pisanje

Ivan Hetrich je bio pasionirani rješavač zagonetaka i vjerni kvizovac. U zagrebačkom enigmatskom časopisu "Vjesnikovom kvizu" objavljivao je od broja 338 (30. 1. 1985) do broja 400 (17. 6. 1987) kozerije, pričice, humoreske ... pod stalnim naslovom *"E(h), baš svašta!"* i potpisivao ih nadimkom Het.

Objavio je velik broj vesterna u ediciji "Laso" pod pseudonimom **John George Jullian**.

## Završetak karijere

Krajem 1980-ih godina otišao je u mirovinu, ali je još dugo bio aktivan u novinarstvu, u Novinarskom klubu u Zagrebu. Primio je brojne nagrade i odlikovanja za svoj svestrani profesionalni i umjetnički rad.

## Vanjske veze

* Leksikon radija i televizije (HRT): Ivan Hetrich Arhivirano 2021-01-21 na Wayback Machine-u
* HRT: Ivan Hetrich Arhivirano 2017-11-13 na Wayback Machine-u
* Yugopapir: Ivan Hetrich, životna priča
* Ivan Hetrich, porodično '68
* Ivan Hetrich na sajtu IMDb
# Vuka Dunđerović

| Vuka Dunđerović
 |
| --- |
|  |
| Puno ime
 | Vuka Dunđerović
 |
| Datum rođenja
 | 26. oktobar 1925.
 |
| Mesto rođenja
 | Valjevo (Jugoslavija)
 |
| Datum smrti
 | 2. maj 1999.
 |
| Mesto smrti
 | Beograd (Jugoslavija)
 |
| **IMDb veza** |

**Vuka Dunđerović** (Valjevo, 26. oktobar 1925 – Beograd, 2. maj 1999) je bila jugoslovenska i srpska filmska i televizijska glumica.

## Filmografija

|  |
| --- |
| **Filmografija glumice Vuke Dunđerović**  |
| God. | Naziv | Uloga
 |
| 1960.-te
 |
| 1964. | Hm! |  |
| 1966. | The Boy Cried Murder |  |
| 1967. | Arsenik i stare čipke | Marta
 |
| 1967. | Brown Eye, Evil Eye |  |
| 1967. | Neutešni poštar |  |
| 1967. | Stara koka dobra juha |  |
| 1968. | Kod Londona |  |
| 1969. | Rađanje radnog naroda | Svetozareva žena Zlota
 |
| 1970.-te
 |
| 1970. | Izgubljeni sin |  |
| 1971. | Diplomci | službenica Marija
 |
| 1972. | Ženski razgovori |  |
| 1973. | Proslava |  |
| 1974. | Vlast |  |
| 1975. | Golgota | (TV)
 |
| 1977. | Jedan dan |  |
| 1979. | Vaga za tačno merenje | švercerka
 |
| 1980.-te
 |
| 1981. | Svinjski otac | tetka Zaga
 |
| 1983. | Priče iz Nepričave |  |
| 1984. | Šta se zgodi kad se ljubav rodi | Mišina nastavnica
 |
| 1984. | Kraj rata |  |
| 1988. | Kako zasmejati gospodara |  |
| 1988. | Put na jug |  |
| 1990.-te
 |
| 1990. | Početni udarac | Profesorka matematike
 |
| 1991. | Zaboravljeni (TV serija) | Profesorka matematike
 |
| 1992. | Žikina ženidba | Ruskinja
 |
| 1993. | Obračun u Kazino kabareu |  |

## Vanjske veze

* Vuka Dunđerović na sajtu IMDb
# Fehmi Agani

**Fehmi Agani** (Đakovica, 1932 – Priština, 1999) je bio kosovski novinar, filozof, sociolog, političar i profesor Prištinskog univerziteta. Bio je jedan od vodećih umerenih političara u pokušajima albansko-srpskog dijaloga i pomirenja.

Rođen je u Đakovici 1932. godine. Pomagao je NOP, bio član SKOJ-a od 1945, član KPJ-a od 1948. godine. Diplomirao na Grupi za filozofiju i sociologiju Univerzitetu u Beogradu (1959) i magistrirao (1965). Od 1965. do 1969. bio je direktor Albanološkog instituta u Prištini. Doktorirao je sociologiju na Univerzitetu u Prištini (1973). Bio novinar „Rilindje“, i dugogodišnji profesor sociologije na Filozofskom fakultetu u Prištini, kao i redovni član Akademije nauka i umjetnosti Kosova. Jedno vreme predavao i u nastavi na srpskom jeziku. U godinama nakon demonstracija iz 1981 godine, usled "političkih diferencijacija" biva udaljen iz nastave i sa fakulteta.

Jedan je od osnivača Demokratskog saveza Kosova Ibrahima Rugove (osnovanog decembra 1989. godine), čiji je bio potpresednik i jedan od glavnih ideologa pacifističke politike koju su zastupali. Zalagao se za Republiku Kosovo i za nezavisnost koja bi se postigla demokratskim sredstvima, utemeljenim na pravu na političko izjašnjavanje građana. Dr Fehmi Agani bio je član albanskih delegacija na susretima u Rambujeu i Parizu. Do samog kraja je ponavljao da se nada da neće doći do bombardovanja Jugoslavije. Prvog dana NATO bombardovanja, izjavio je za "Gardijan" da zbog toga nije srećan.

Ubijen u vreme NATO bombardovanja SR Jugoslavije, u okolini Lipljana, 6. maja 1999. godine. Prema saznanjima njegove porodice, Fehmi Agani je otet iz voza koji se vraćao sa makedonske granice, od strane pripadnika srpske policije i ubrzo potom ubijen. Srpska vlast je tvrdila da je Aganija ubio OVK kako bi sprečio pregovore Albanaca i srpskih vlasti. Danas se uglavnom smatra se da je "uklonjen" od strane Miloševićevog režima.

6. maja 2004. proglašen je za „Heroja Kosova“.

## Povezano

* Demokratski savez Kosova
* Savremena istorija Kosova
* Ibrahim Rugova
* Kosovski rat

## Izvori

## Vanjske veze

* HRONIKA NAJAVLJENE SMRTI Arhivirano 2016-03-06 na Wayback Machine-u
* Intervju: Fehmi Agani, Kosovski čvor nije nerazrešiv
# Radomir Lukić

**Radomir Lukić** (31. avgust 1914. - 31. maj 1999.) je bio član Srpske akademije nauka i umetnosti, redovni profesor Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu, teoretičar pravnih nauka, osnivač katedre za filozofiju i sociologiju prava.

Rođen je i odrastao u skromnoj seljačkoj porodici u Miloševcu kod Velike Plane. Diplomirao je na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu 1937. godine, na koji je, po sopstvenoj priči, zbog manjka novca dolazio samo na ispite. Dve godine kasnije doktorirao je na pariskoj Sorboni odbranivši disertaciju *Obavezna snaga pravne norme - problem objektivnog prava*.

Pred Drugi svetski rat, 1940. godine, izborom u docentsko zvanje započinje univerzitetsku karijeru na Pravnom fakultetu Beogradskog univerziteta. Bio je predavač i u Grenoblu, Parizu, Nici, Varšavi, Moskvi i Kelnu. U SANU ulazi 1971. godine kao dopisni član.

Radomir D. Lukić je napisao prvi udžbenik sociologije u Srbiji.

Na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu dodeljuju se stipendije iz Fondacije "Radomir D. Lukić". Takođe na pomenutom fakultetu najveći amfiteatar (popularna petica) nosi ime "Radomir Lukić". Ispred zgrade suda u Velikoj Plani i u Malom Tašmajdanu u Beogradu ima spomen biste.

Sabrana dela akademika Lukića objavljena 1995. godine obuhvataju 11 tomova ili 4600 stranica. Među studentima je slovio za strogog profesora koji se više od petice pribojavali njegovih vrcavih dosetki. Retko se pojavljivao u javnosti.

Sahranjen je u rodnom Miloševcu.