Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Babuna (planina)

**Babuna** je planina u Republici Makedoniji, severoistočno od Prilepa., između severnog dela Pelagonije i Veleške klisure. Najviši vrh je Kozjak 1748 m, Pored njega visoki vrhovi su Mukos 1.445 m i Kadijica sa 1422 m.

Sastavljena je od granita, pegmatita i drugih eruptivnih stena. Babuna se ubraja među srednje visoke planine. Prošarana je dubokim dolinama, pa zato ima više karakterističnih vrhova.

Na njenim obroncima ima dobrih pašnjaka, pa je ovde razvijeno ovčarstvo, naročito u hladnijim mesecima kad se stada spuštaju sa visokih planina zapadne Makedonije. Bogata je i rudnim blagom (olova i dr). Njenim podnožjem prolazi put Prilep—Veles.

Smatra se da je u toj oblasti propovedao pop Bogomil, osnivač bogomilstva, zbog čega su njegove pristalice nazivane babunima.

## Izvori
# Štimlje

Položaj Štimlja na Kosovu
**Štimlje** (albanski **Shtime**) je grad i središte istoimene opštine u centralnom dijelu Kosova. Opština ima površinu od oko 134 kvadratna kilometra i preko 23.000 stanovnika.

Administrativno pripada Uroševačkom okrugu.
# Mlada Italija

Mlada Italija
**Mlada Italija** (italijanski: *La Giovine Italia*) je bio politički pokret koju je Giuseppe Mazzini osnovao 1831. godine. Cilj pokreta je bilo stvaranje ujedinjenje Italije kroz promovisanje opšte pobune u italijanskim reakcionarnim državama i u zemljama okupiranim od strane Austrijskog carstva. Mazzinijevo verovanje je bilo da podizanje sveopšteg ustanka kreira ujedinjenu Italiju.

**Mlada Italija** je osnovana u Marseju u julu 1831. U 1833. godini više članova koji su planirali ustanak u Savoji i Pijemontu su uhapšeni i pogubljeni od strane sardinijske policije. Još jedan neuspeh u ovim pokrajnama je bio u februaru 1834. godine, nakon čega je pokret prestao da postoji neko vreme do 1838. u Engleskoj. Dalje pobune na Siciliji, Abruzu, Toskani, Lombardiji-Veneciji, Romagni (1841 i 1845), Bologni (1843) nisu uspele. Takođe, kratkotrajna je bilo Rimska republika od 1848-1849, koje je slomila francuska vojska koju je pozvao pomoć papa Pio IX.

U međuvremenu Mlada Italija je postala deo pokreta Mlada Evropa (kreirana 1835), koja je bila više internacionalno orijentisana, zajedno sa sličnim pokretima kao što su Mlada Nemačka, Mlada Poljska i Mlada Švajcarska.

Macinijev pokret je u osnovi prestao nakon poslednjeg revolta protiv Austrije u Milanu u 1853, uništavajući nadu demokratske Italije u korist Pijemontske monarhije, koja je i postigla nacionalno ujedinjenje nekoliko godina kasnije.

## Reference
# Ferdinandea

Približna lokacija otoka
**Ferdinandea**, **Julia** ili **Graham** je vulkanski otok koji se 7. 7. 1831. iznenada pojavilo u Sredozemnom moru, 22 milje južno od Sicilije.

U augustu iste godine, dok se još pušilo izbacujući oblake dima pepela i pare, Velika Britanija ga je proglasila za svoj posjed i nazvala *Graham*. U međuvremenu ga je posjedom nazvala i Kraljevina dviju Sicilija i nazvala *Ferdinandea*, a Španci ga nazvali *Giulia*.

Krajem oktobra otok je počeo nestajati. Prvo je nestao krater, a valovi su ga potpuno razorili i prekrili već u novembru.

## Vanjske veze

* Članak u farshores.org Arhivirano 2006-02-17 na Wayback Machine-u
# Leopold I od Belgije

*Ostala značenja imena **Leopold I.** vidjeti na Leopold I. (razvrstavanje)*

**Leopold I.** kao ruski general
**Leopold I.** (njem. *Leopold Georg Christian Friedrich*, 16. XII.1790. - 10. XII.1865), belgijski kralj, vladao od 1831.

Potjecao je iz Dinastije Sachsen-Coburg-Gotha. U redovima ruske vojske borio se protiv Napoleona (1813-1814). Poslije proglašenja belgijske nezavisnosti od Holandije (4. X. 1830) Belgijski nacionalni (narodni) kongres (1831) izabrao ga je za prvog kralja nezavisne Belgije.

Njegov sin Leopold II naslijedio ga je na tronu, a kćerka **Charlotta** postala je carica Meksika.

## Izvori i spoljašnje veze

* *"Opća enciklopedija JLZ" (5 L-Nigh)*, Zagreb, 1979.
* Belgijska kraljevska porodica
# Perjanici

**Perjanici** su organ policijske vlasti osnovan kad i Garda 1831. za doba crnogorskoga vladara Petra II. Petrovića Njegoša, najprije za potrebe njegove tjelesne zaštite.

U početku ih je bilo osmorica, no ubrzo je njihov broj povećan na 30 uz godišnju plaću od 80 fiorina. *Perjanicima* je zapovjedao perjanički kapetan koji je ima plaću od 140 fiorina, a prvi je bio *kapetan Nikola Kaluđerović*.

1837. su *Perjanici* uniformizirani a na crnogorskim kapama su nosili posebno uočljive grbove - dvoglavoga crnogorskog orla s jako raširenim i uzdignutim krilima.

Bili su i izvršioci kazni strijeljana počinitelja najtežih djela a egzekucije su obavljane kod *Vlaške crkve* na Cetinju.

U drugoj polovici 19. stoljeća, poput *Garde*, prestali su postojati kao posebna formacija.

Suvremena *Uprava policije Crne Gore*, odnosno njezina konjička postrojba, baštini tradiciju *Perjanika*.

Također su uniforme počasne garde rezidencije predsjednika Crne Gore na Cetinju skrojene po uzoru na perjaničke.

## Vanjske veze

* O perjaničkoj tradiciji Uprave policije Crne Gore
* Historijat crnogorske policije
# Crnogorska garda

**Crnogorska garda** ili prvotno **Gvardija**, bila je, skupa sa Perjanicima, specijalna vojno-policijska postrojba s zadaćom da čuva unutarnji mir, red i narodnu sigurnost.

Prvu gardijsku je postrojbu organizirao Šćepan Mali a potom i Petar I. Petrović Njegoš no one nisu bile dugoga vijeka.

Za odista pravi datum osnivanja *Crnogorske garde* u povijesnici se uzima 2. listopad 1831. godine, za vlade mitropolita Petra II. Petrović Njegoša kada je na općem crnogorskom zboru na *Cetinju* donesena, pored ostalih, i odluka da se oformi *Gvardija* od 164 probrana pripadnika koji bi motrili na prilike, kako na području slobodne Crne Gore, tako i na području još neoslobođenih Crnogorskih Brda.

Pripadnici *Crnogorske garde* su za svoju zadaću dobijali plaće a imali su, ne samo vojno-policijske ovlasti, već izvjesne sudske kompetencije npr obavljati *umir krvi* među Crnogorcima, rješavati raznorazne sporove, te izricati presude za manje prestupe.

Hijerarhijski je *Crnogorska garda* bila podređena Crnogorskom Senatu koji je imao ovlasti rješavati krupne i najkrupnije prestupe, kao efektivno najviša sudska instanca.

Imali su pripadnici Crnogorske garde značajnu ulogu u nametanju centralne vlasti i državne svijesti među samovoljnim crnogorskim brđanima. Iz nje je koncem 19. stoljeća izrasla Crnogorska policija.

Suvremena *Uprava policije Crne Gore* 2. listopada 1831. godine, datum osnivanja *Crnogorske garde*, proslavlja kao *Dan policije*.

## Literatura

* Branko Pavićević *"Stvaranje crnogorske države"*, Beograd 1955.g.

## Vanjske veze

* Historijat crnogorske policije Arhivirano 2006-10-03 na Wayback Machine-u
# Crnogorski Senat

**Crnogorski Senat** (u početku pod imenom Praviteljstvujušči senat crnogorski i brdski ) kao tijelo kombinirane upravne i sudske vlasti konstituiran je 1831. godine, kada i Garda i Perjanici, za doba vladara Petra II. Petrović Njegoša.

## Ovlasti

Odluke *Crnogorskog Senata* imale su odraza na cjelokupni društveni i politički život Crne Gore. *Crnogorski Senat* sudio je u povodu svih vrsta sporova, od najmanjih do krvne osvete, izdavao isprave o vlasništvu, davao odličja, donosio odluke o pomilovanju i izgnanstvu, službeno komunicirao sa stranim vladama, verificirao propise o trgovini, javnim radovima, vojnim poslovima, mobiliziranju i slično.

Od 1868. *Crnogorski Senat* imao je ovlasti voditi državne financije, a 1874. formirane su i njegove posebne uprave: *Uprava za unutarnja djela, Uprava za financije, Uprava za vojne poslove, Uprava za prosvetu i Kancelarija za vanjske poslove*. Ne čelu ovih uprava bili su pojedini senatori koje je postavljao crnogorski monarh.

*Crnogorski Senat* imao je svoj pečat kojim je ovjeravao svoje dokumente, a nosio je naziv *Mohur vse Černie Gori*.

## Povijest i sastav

U početku je imenovano 16 crnogorskih senatora, narodnih prvaka, no u siječnju 1832. za predsjednika ovog tijela imenovan je Ivan Vukotić, a za podpredsjednika Matija (Mateja) Vučićević. I Vukotić i Vučićević, premda etnički Crnogorci, bili su ruski državljani. Njegoš ih je kao vladar osobno imenovao te potpisao ukaz o imenovanju Vukotića, Vučićevića i svih drugih senatora.

No, već 1834. Vukotić i Vučićević sukobili su se s Njegošem, tako da su bili smijenjeni. Tek su 1837. izabrani novi predsjednik, Pero Petrović (Njegošev brat), i podpredsjednik, Savo Petrović. Ostali su senatori bili: Stevan Vukotić, Filip Đurašković, Milo Martinović, Andrija Perović, Marko Plamenac, Mihailo Bošković, Todor Božović, Vukale Gađ, Mićo Vukmanović, Božo Đekić, Čoketa Uskoković, Spaho Drekalović.

Tijekom vladavine kneza (knjaza) Danila I. Petrovića brojnost je bila između 9-14 senatora, a *Crnogorski Senat* u tom je razdoblju dobio tajnika. Kako su senatori bili iz raznih crnogorskih plemena, nisu svi stalno bili u prijestolnici Cetinju, već su obično njih trojica ili četvorica obavljali poslove.

Crnogoski Senat djelovao je do ožujka 1879. kada je knez Nikola I. Petrović donio odluku o njegovu ukidanju, jer su umjesto njega osnovana crnogorska ministarstva i *Državni savjet*, a posljednji predsjednik *Crnogorskog Senata*, vojvoda Božo Petrović, postat će prvi predsjednik Ministarskog vijeća.

## Predsjednici Crnogorskog Senata

* Ivan Vukotić (1832. - 1834.)
* Pero Petrović (1837.- 1853.)
* Đorđije Petrović (1853. - 1857.)
* Mirko Petrović (1857. - 1867.)
* Božo Petrović (1867. - 1879.)

## Literatura

* *"Crnogorski Senat:Zbornik dokumenata (1857-1879)"*, prired. N. Rajkovic. PODGORICA, CID, 1997.g.
# Hilderik I

| Hilderik I
 |
| --- |
|  |
| **Kralj Salijskih Franaka**  |
| Vladavina
 | 457–481/82
 |
| Prethodnik
 | Meroveh
 |
| Nasljednik
 | Klovis I
 |
|  |
| Suprug/a
 | Bazina od Tiringije
 |
| Potomstvo
 | Klovis I Audoflède, kraljica Ostrogota Lanthilde Alboflède
 |
| Dinastija
 | Merovinzi
 |
| Otac
 | Meroveh
 |

**Hilderik I** (cca. 440 – 481/82) je bio merovinški kralj Salijskih Franaka i otac Klovisa (Klodovika/Klodviga).

Rani srednjovjekovni izvori navode da je bio sin polulegendarnog Meroveha, osnivača Merovinške dinastije. Njegova veza sa Hlodionom, historijski potvrđenim kraljem koji je poginuo 448. nije poznata. U svakom slučaju Hilderik je na franačko prijestolje prema predaji stupio oko 457/458. Godine 463. je kod današnjeg Orleansa, zajedno sa zapadnorimskim vojskovođom Egidijem porazio Vizigote koji su tada svoje kraljevstvo nastojali proširiti na područja sjeverno od Loare. Poslije Egidijeve smrti je bio saveznik zapadnorimskog *comesa* Pavla (Paulusa) iz današnjeg Angersa, te porazio hordu sakonskih pljačkaša koji su pustošili dolinu Loare. Prema navodima Grgura Turskog je poslije stupio u savez sa Odoakrom i zaustavio Alemane koji su pokušali opljačkati Italiju. Umro je godine 481. a naslijedio ga je Klodvig I koji će poslije postati poznat kao prvi vladar nezavisnog Franačkog Kraljevstva. Sahranjen je u Tournaiju u današnjoj Belgiji-

Hilderikov historijski status je potvrđen kada je u Tournaiju 27. maja 1653. prilikom radova na lokalnoj crkvi jedan od radnika slučajno pronašao njegovu grobnicu, a u koja je sadržala niz dragocjenih predmeta, uključujućih 300 zlatnih pčela. Nadvojvoda Leopolda Wilhelm, tadašnji guverner Belgije, poslao je blago na habsburški dvor u Beč. Odatle je kasnije poslano kao poklon francuskom kralju Louisu XIV, koji ga je smjestio u kraljevsku bibilioteku. Kasnije su zlatne pčele Napoleonu poslužile kao simbol Prvog carstva koje je trebalo zamijeniti burbonske ljiljane. U noći 5/6. novembra 1831. blago je ukradeno; kradljivci su najveći dio zlatnih predmeta rastopili, tako da su oni danas rekonstuirani isključivo na temelju ranijih zapisa.

## Vanjske veze

* Northvegr website: Arhivirano 2008-03-07 na Wayback Machine-u Gregory of Tours, *Historia Francorum*
* "A note on Childeric's bees": the discovery of his tomb: follow the links for the engravings of Childeric's treasure and the two remaining gold bees.
* Image of the fittings for Childeric's sword

|  |
| --- |
| Hilderik I **Merovinška dinastijaRođen/a:** 437  **Umro/la:** 481 |
| Prethodi:  **Meroveh**  |  **Kralj Salijskih Franaka**  457–481
 | Slijedi:  **Klovis I**  |
# Ako (grad)

*Za ostale upotrebe, pogledajte Ako (razvrstavanje).*

| Ako hebrejski: עַכּוֹ arapski: عكا
 |
| --- |
|  Izgled starog grada |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Izrael
 |
| Okrug
 | Severna regija
 |
| Osnovan
 | 1500. pne.
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo (2005.) | 45.800
 |
| Geografija
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Površina
 | 10,3 km²
 |
|  AkoAko na karti Izraela
 |
| Ostali podaci
 |
| Web-stranica
 | www.akko.muni.il |

**Ako** ili **Akra** je grad u Izraelu, u oblasti zapadne Galileje, oko 18 km severno od grada Haifa, na obali Sredozemnog mora. Citadela u u Akri je uvrštena na UNESKO-vu Listu Svjetske baštine.

U doba krstaških ratova, bila je značajno utvrđenje, koje je neposredno posle pada Jerusalima 1187.godine, postala prestonica krstaške Jeruzalemskog Kraljevstva.Akra je ostala poslednje krstaško uporište na Bliskom istoku i njenom opsadom i padom 1291. godine je uništena je poslednja krstaška država na Bliskom istoku.

## Vanjske veze
# Jafa

| Jafa Yāfā Yafo
 |
| --- |
| JaffaJaffa |
|  |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Izrael
 |
|  |

**Jafa** (arapski: يَافَا , Yāfā) (hebrejski: יָפוֹ , Yafo), lučki grad na obali Sredozemnog mora južno od Tel Aviva, Izrael.
U prošlosti je grad bio pod egipatskom, filistejskom, asirskom i rimskom vlašću. Rimljani su ga uništili 68. godine a pod Arapsku vlast dolazi 636. godine. U dvanaestom stoljeću snažno je uporište križara a od trinaestog stoljeća je pod vlašću Mameluka i Turaka. Napoleon ga zauzima 1799. godine. Od 1917. do 1948. nalazi se pod britanskom upravom, nakon čega ulazi u sastav države Izrael. 1950. godine pripojen je gradu Tel Avivu.

## Povezano

* Tel Aviv

## Vanjske veze

Jaffa - The Old City and the Port Arhivirano 2008-12-02 na Wayback Machine-u
# Konak kneza Miloša u Topčideru

Milošev konak
**Konak kneza Miloša u Topčideru** je konak koji je za Miloša Obrenovića podignut 1831. godine, nakon što je Srbija dobila autonomni status u okviru Osmanskog carstva, a knez Miloš nasledno kneževsko dostojanstvo.
Ispred ovog zdanja je jedan od najstarijih i najlepših platana u Evropi, zaštićen kao prirodna retkost (ima više od 160 godina).

Posle konaka za svoju ženu i decu u beogradskoj varoši, knez Miloš Obrenović podigao je 1831-1834. i za sebe konak u Topčideru.

Zgrada je izgrađena u stilu uobičajenom za reprezentativne osmenske rezidencije.
Konak su sagradili majstori Janja Mihailović i Nikola Đorđević, a radove vodio Hadži-Nikola Živković, nadzornik i neimar skoro svih građevinskih poduhvata kneza Miloša. Bogata unutrašnja dekoracija plafona, zidova i niša, delimično je sačuvana do danas. Za vreme svoje prve vladavine (1815-1839), Miloš je samo povremeno ovde boravio, a za druge vladavine sve vreme (1858-1860) proveo je u Konaku i tu umro 14. septembra 1860. Jedno vreme u Konaku je bio Muzej kneza Miloša i Mihaila Obrenovića, zatim Šumarsko-lovački muzej, osnovan 1929.

Prilikom proslave 150-godišnjice Prvog srpskog ustanka (1954), u Konaku je otvoren Muzej Prvog srpskog ustanka sa tematikom posvećenom čitavom periodu oslobodilačkih borbi protiv Turaka (od 1804. do drugog hatišerifa 1839). Eksponati Muzeja poslužili su kao polazna osnova za formiranje Istorijskog muzeja Srbije, 1963.
# Manastir Savina

Manastir Savina
**Manastir Savina** se nalazi pored Herceg Novog, i napravljen je u bujnoj mediteranskoj vegetaciji na jednom od najlepših delova severne crnogorske obale. Manastir se sastoji od tri crkve: Mali hram Uspenija Presvete Bogorodice, Veliki hram Uspenija Presvete Bogorodice i Hram Svetog Save po kome je i manastir dobio ime.

Mali hram Uspenija Presvete Bogorodice je veoma mali, samo deset metara dugačak i šest metara širok. Najverovatnije potiče iz 1030. godine, mada je najstariji zapis u kome se manastir spominje i iz 1648. godine.
Njegova obnova započeta je krajem 17. v, dolaskom izbeglih monaha iz manastira Tvrdoš (Hercegovina), a završena je 1831. godine.

U manastiru se nalazi veliki broj relikvija koje potiču iz doba Nemanjića (mošti carice Jelene, krst Svetog Save), uključujući i one prenete iz manastira Tvrdoš.

Hram Svetog Save, koji je Sveti Sava i sagradio se nalazi van manastirskog kompleksa. Veliki hram Uspenija Presvete Bogorodice je sagrađen između 1777. i 1799. godine, a gradio ga je majstor Nikola Foretić sa ostrva Korčule.

## Vanjske veze

* Manastir u projektu Rastko Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* Arheološko iskopavanje crkve Sv. Save na Savini (2002.)
* Nikanor, nastojatelj manastira Savine („Pravoslavlje“, br. 930, 15. decembar 2005) Arhivirano 2011-02-08 na Wayback Machine-u
* Goran Komar: Savinski arhimandrit Leontije Avramović, Zbornik Matice srpske za istoriju, broj 75-76, 2007. godine
* Đorđe P. Bubalo: Srednjovekovne povelje u arhivu manastira Savine, Istorijski časopis, broj 49, 2002. godine
# Pavao Štoos

**Pavao Štoos**, spomenik u rodnoj Dubravici
**Pavao Štoos** (Dubravica, 10. prosinca 1806. - Pokupsko, 30. ožujka 1862.) bio je hrvatski pjesnik, svećenik i narodni preporoditelj

U Zagrebu je završio bogosloviju, jedno je vrijeme bio biskupski tajnik, a od 1842. godine bio je župnik u Pokupskom.

Pavao Štoos je zapažena ličnost među hrvatskim domoljubima, autor je poznate elegije *Kip domovine vu početku leta 1831*, suradnik Gajeve Danice, patriot zabrinut zbog tuđinskog tlačenja i odnarođivanja domaćih ljudi (*vre i svoj jezik zabit Horvati hote ter drugi narod postati*). Štoos je pesimistički gledao na naše prilikei zemlju vidio u tamnici i mraku (*srce od plača ne mrem zdržati*).

Osim književnosti bavio se i glazbom i štampao 1858. *Kitice srkvenih pjesama s npjevima*.
Autor je i pjesme *Poziv u kolo ilirsko*.

Godine 1862. imenovan je zagrebačkim kanonikom, ali je umro prije nego je primio svoju dužnost.
# Veliki val kod Kanagawe

|  |
| --- |
| Veliki val kod Kanagawe 神奈川沖浪裏 |
|  |
| **Katsushika Hokusai**, c. 1829. - 1832.
 |
| drvorez , 27.5 × 37.8 cm |
|  |

Veliki val kod Kanagawe (japanski: **神奈川沖浪裏**, *Kanagawa-oki nami-ura*), znan i kao Veliki val ili samo Val, je monumentalni obojeni drvorez japanskog umjetnika Katsushike Hokusaija. Jedan od najpoznatijih primjera *ukiyo-e* umjetnosti, drvorez je objavljen negdje između 1829. i 1833. godine (tijekom Edo perioda), kao prvi iz autorove serije *Trideset i šest prizora s brda Fuji*. *Veliki val* danas predstavlja Hokusaijevo najpoznatije djelo, a ujedno je i jedno od najpoznatijih djela japanske umjetnosti u svijetu. Prikazuje divovski val koji prijeti brodovima kod obale japanske perefekture Kanagawa. Mada se nekad pretpostavlja da je u pitanju tsunami, val je, kako opis like i sugerira, veliki *okinami*, doslovno prevedno kao "val na otvorenom moru". Kao i sve grafike iz serije, *Veliki val* prikazuje prizor na moru oko brda Fuji, vidljivog u pozadini, u posebnim uvjetima.

Reprodukcije drvoreza nalaze se uglavnom na Zapadu, na lokacijama poput Metropolitana u New Yorku, Britanskog muzeja u Londonu, Umjetničkog instituta u Chicagu te kuće Claudea Moneta u Givernyju. Jedna reprodukcija se može vidjeti i u Azijskoj galeriji u sklopu Nacionalne galerije u Victoriji u australskom Melbourneu.

## Reference
# Philip Sheridan

| Philip Henry Sheridan |
| --- |
|  |
| **Biografske informacije** |
| **Rođenje** | 6. ožujka 1831. Albany, New York
 |
| **Smrt** | 5. kolovoza 1888. Nonquitt, Massachusetts
 |
| **Državljanstvo** | Amerikanac
 |
| **Nadimak** | Little Phill
 |
| **Karijera** |
| **Služba** | 1853. – 1888.
 |
| **Čin** |  General armije
 |
| **Ratovi** | Američki građanski rat Indijanski ratovi
 |
| **Važnije bitke** | Bitka kod Chickamauge
 |
| **Vojska** | Oružane snage SAD-a
 |
| **Rod vojske** | Pješaštvo Konjaništvo
 |

**Philip Henry Sheridan** (6. ožujka 1831. - 5. kolovoza 1888.) bio je časnik vojske Sjedinjenih Američkih Država te general Unije tijekom američkog građanskog rata. Njegova karijera je poznata po brzom napredovanju u čin general-bojnika i njegovu povezanost s generalom Ulyssesom S. Grantom, koji je premjestio Sheridana iz zapovjedništva pješačke divizije na zapadnom bojištu da bi predvodio konjicu korpusa Vojske Potomaca na istočnom bojištu. 1864. je porazio konfederalne snage u dolini Shenandoah i uništio gospodarsku infrastrukturu doline, te time bio jedan od prvih koji su u ratu koristili taktiku "spaljene zemlje". 1865., njegova konjica je sudjelovala u potjeri za generalom Robertom E. Leejem i bila je ključna u njegovom prisiljavanju na predaju kod Appomattoxa. 1883. Sheridan je imenovan vrhovnim zapovjednikom američke vojske, a 1888. promaknut je u čin generala armije tijekom mandata predsjednika Grovera Clevelanda.
# John Pemberton

John Stith Pemberton
**John Stith Pemberton** (8. srpnja 1831. – 16. kolovoza 1888.) bio je Konfederacijski veteran i američki ljekarnik, a možda je najpoznatiji po izumu napitka kasnije nazvanog Coca-Cola, koji se za njegovog životnog vijeka koristio samo u medicinske svrhe.

## Izum Coca-Cole

Pri kraju američkog građanskog rata u travnju 1865.g. Pemberton je ranjen u bitci kod Columbusa, Georgia, te je kao i većina ranjenih veterana toga doba postao ovisnik o morfiju. Nakon rata, svjestan svog problema i u želji da pronađe adekvatan lijek, postao je farmaceut i počeo eksperimentirati sa listovima biljke koja potječe sa sjeverozapada Južne Amerike po imenu coca.

Po uzoru na svog prethodnika francuskog kemičara Angela Marianija koji je nešto ranije sa sličnim sastojcima patentirao Vin Mariani, Pemberton je kombinirajući cocu sa kokainom (coca vino) i još nekim aromatskim biljkama (kola orah) stvorio piće koje je nazvao "French Wine Coca".

U američkoj javnosti krajem 19.st. pojavila se ozbiljna zabrinutost o rastućoj ovisnosti, depresiji i alkoholizmu među veteranima obiju strana, što je 1885.g. u Atlanti rezultiralo donošenjem 'Zakona o trijeznosti'. Pemberton je tada proizveo formulu za bezalkoholnu inačicu svog "French Wine"-a.

Iduće godine Pembertonov mladi tajnik i knjigovođa Frank Mason Robinson dao je formuli ime Coca-Cola, napisao Spencerovim rukopisom čuveni colin logotip (isti Spencerov rukopis iskorišten je kasnije za Ford), a osmislio je i prve reklamne kampanje za novi osvježavajući napitak u kojima ga se predstavlja kao 'vrijedno sredstvo za jačanje' koje ujedno liječi glavobolju, oslobađa od iscrpljenosti i smiruje živce, te kao lijek protiv ovisnosti o morfiju i opijumu.

Originalna Pembertonova formula je ostala tajna, a jedna prosječna 'čaša' "*navodno*" je sadržavala 8,46 mg kokaina, dok prosječna 'doza' ulične droge varira od 15 do 35 mg. Međutim, efekti lišća koke znatno su umanjeni prisustvom kofeina iz drugih biljaka.