Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Giuliano Amato

Giuliano Amato
**Giuliano Amato** (Torino, 13. svibnja 1938.), talijanski je političar. Bio je član Socijalističke stranke Italije a kasnije član Demokratske stranke. Bio je premijer Italije u dva navrata; prvi put od 1992. do 1993. a zatim od 2000. do 2001. Osim toga bio je i ministrar vanjskih poslova u dva mandata; prvo 1992., a zatim od 1992. do 2000. Obnašao je još neke dužnosti u talijanskoj vladi.

Amato je rođen u Torinu a odrasta u Toscani. Trenutno je zastupnik grada Grosseto u Toscani. Oženjen je s Dianom Amatom, profesoricom obiteljskog prava Sveučilišta u Rimu. Imaju dvoje djece; Elisu i Lorenza, i troje unučadi, Giuliu, Marca i Simone.

## Bibliografija

* *Antitrust and the Bounds of Power*, Hart Publishing, Oxford 1997.
* *When the Economy is affected with a Public Interest*, in F.Snyder (Ed.), *The Europeanisation of Law*, Hart Publishing, Oxford 2000.

## Vanjske veze

* Sztanice Giuliana Amata (engl. i tal.)
* Giuliano Amato na Project Syndicate op/eds Arhivirano 2005-05-04 na Wayback Machine-u
# Carlo Azeglio Ciampi

| Carlo Azeglio Ciampi
 |
| --- |
|
Carlo Ciampi Andreotti

 |
|

---

Predsjednik vlade Republike Italije
 |
| Mandat 28. travnja 1993. – 10. svibnja 1994.
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 9. prosinca 1920. Livorno
 |
| Smrt
 | 16. rujna 2016. Rim
 |
| Politička stranka
 | Neovisni
 |
| Supružnik
 | Franca Pilla
 |

**Carlo Azeglio Ciampi** (Livorno, 9. prosinca 1920. – Rim, 16. rujna 2016.) bio je talijanski političar. U periodu 1993.–1994. obnašao je dužnost predsjednika vlade a u periodu 1999.–2006. obnašao je dužnost predsjednika Italije, i na tom mjestu ga je naslijedio Giorgio Napolitano.

## Biografija

Ciampi je studirao filozofiju a poslije je upisao pravni fakultet, koje završava 1941. odnosno 1946. godine. Tijekom Drugog svjetskog rata bio je član talijanskog pokreta otpora. Poslije Drugog svjetskog rata Ciami je radio kod talijanske središnje banke Banca d’Italia, obavljajući različite dužnosti. Postao je direktor banke 1979. godine. Ciampi je bio uvjereni Europejac i odigrao je odlučujuću ulogu u talijanskom priključenju Europskom monetarnom sustavu. Pored toga uspjelo mu je, uprkos unutrašnjoj političkoj krizi, održati liru stabilnom.
Tijekom unutarnje krize početkom 1990-ih godina, predsjednik Italije Oscar Luigi Scalfaro, imenovao je Ciampia premijerom, službom koju je obnašao samo jednu godinu, jer Silvio Berlusconi pobjeđuje na prijevremenim izborima. U periodu 1993.–1994. vodio je prijelaznu vladu a bio je i ministar financija Italije i ministar domaćinstva i ekonomskog planiranja u periodu 1996.–1999. u vladama Romana Prodija i Massima D’Alema. Kroz svoju strogu politiku fiskalne konsolidacije, Ciampi je uspio uvesti Euro u Italiju („Signor Euro“).

Ciampi je 13. svibnja 1999. izabran za desetog predsjednika Talijanske republike zamjenivši na tom mjestu Scalfara. Njegov izbor je potvrđen već u prvom krugu kada je dobio 707 glasova. Bio je omiljen kod velikog broja Talijana, i smatran je kao „Presidente con Anima“ (sh. predsjednik sa dušom), i vrijedio je kao ozbiljna političar tijekom svog mandata za razliku od Silvia Berlusconia. Više puta, Ciami se protivio potpisivanju zakona tada vladajuće koalicije.

## Reference
# Konstantin Micotakis

|  |
| --- |
| Konstantin Micotakis |
|
Konstantin Micotakis |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | (1918-oktobra-18)18. oktobra 1918.
 |
| Mesto rođenja
 | Halepa (Kraljevina Grčka)
 |
| Datum smrti
 | 29. maja 2017.
 |
| Mesto smrti
 | Atina (Grčka)
 |
| Narodnost
 | Grk
 |
| Veroispovest
 | Grčki pravoslavac
 |
| Politička partija
 | Nova demokratija
 |
| Diploma sa
 | Univerzitet u Atini
 |
| Profesija
 | pravnik
 |
|  |
| uredi  |

**Konstantin Micotakis** (grčki: Κωνσταντίνος Μητσοτάκης; Halepa, 18. oktobar 1918 — Atina, 29. maj 2017) bio je grčki političar i bivši premijer Grčke. Bio je takođe kratko ministar spoljnih poslova.

Diplomirao je prava i ekonomiju na Univerzitetu u Atini. Imao je četvoro dece, njegova ćerka je grčka političarka Dora Bakojani.

## Reference

## Literatura

* Panagiotarea, Eleni (2013). *Greece in the Euro: Economic Delinquency or System Failure?*. ECPR Press. str. 176. ISBN 978-1-907301-53-7.

## Vanjske veze

* Wilsford, David, ed. *Political leaders of contemporary Western Europe: a biographical dictionary* (Greenwood, 1995) pp. 318–23.
* The Konstantinos Mitsotakis Foundation/Ίδρυμα Κωνσταντίνος Μητσοτάκης Arhivirano 2013-09-27 na Wayback Machine-u
# Dragonja

| Dragonja  |
| --- |
|  |
| Lokacija |
| Države | Slovenija, Hrvatska |
| Hidrografija |
| Ušće   – vrsta | Jadransko more (Piranski zaljev) estuarij |
| Dužina | 28 km |
| Pritoke | 18 desnih i 13 lijevih pritoka |
| Hidrologija |
| Protok   – srednji |  Gornji tok 0,289 m3/s Ušće 1,78 m³/s |
| Sliv   – površina | jadranski 95,6 km2 km² |
| Ulijeva se u | Jadransko more |

Dragonja je rijeka koja izvire u Sloveniji kod naselja Popeter, teče sjeverozapadnom Istrom i uljeva se u Piranski zaljev, Jadransko more. Duga je 28 km i dijelom svoga toka predstavlja granicu između Hrvatske i Slovenije. Površina porječja iznosi 95,6 km2. Dragonja ima 18 desnih i 13 lijevih pritoka. Među njima su najvažnija desna pritoka Pinjevec i lijeva Argila (poganja), druge imaju bujični karakter. Rijeka je nastala spajanjem više potoka u fliškom pobrđu kod Gračišča. Isprva teče jugozapadno, a nizvodno promijeni smijer prema sjeverozapadu.

Dragonja ima kišni riječni režim. Ljeti često presuši, a za vrijeme kišnih razdoblja (obično zimi) vodostaj naglo naraste i rijeka se izlijeva iz svog korita. Srednji ljetni protok pri ušću je 1,8 m3/s. U donjem toku se rijeka napaja iz više stalnih i jakih izvora. Rijeka je duboko urezana u mekanu flišnu podlogu. Kao posljedica trošenja mekanih laporastih slojeva nastali su slapovi kaskadnog tipa i slobodnopadajući slapovi, a rijeku obilježavaju mnogobrojni brzaci, meanderi, virovi i šljunčare. Poznati su **slapovi** na Škrlima, na pritoku Pasjoku i na potoku Supotu pod Koštobonom. U donjem toku Dragonja prelazi u melioriranu naplavnu ravnicu i preusmjerena je u umjetno korito potoka Sv. Odorika, dok po starom koritu u more utječe desni pritok Drnica.

Krajem 19. stoljeća na Dragonji su bile 22 mlinice.

Oko Dragonje može se naći karakteristično vodeno raslinje i vegetacija tipična za krške travnjake. Dragonja je bogata ribom kao što su pastrva, cipal, jegulja itd.

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Dragonja** |

## Izvori

* [1]M. Požeš: Istrapedia, Dragonja, rijeka
* [2] Arhivirano 2021-08-26 na Wayback Machine-u Dragonja: prostrski atlas
* [3] Boštjan Burger: Hidrografske značilnosti porečja in rečne mreže reke Dragonje
# Joaquín Guzmán Loera

| Joaquín Guzmán Loera
 |
| --- |
|  |
| Biografski podatci |
| Puno ime | Joaquín Archivaldo Guzmán Loera |
| Rođenje | 25. decembra 1954.  (1954-12-25) ili 4. aprila 1957.  (1957-04-04) La Tuna, Badiraguato, Sinaloa, Meksiko |
| Djeca |
najmanje 10
* Iván Archivaldo Guzmán Salazar
* Jesús Alfredo Guzmán Salazar
* César Guzmán Salazar
* Alejandrina Gisselle Guzmán Salazar
* Édgar Guzmán López (†)
* Joaquín Guzmán López
* Ovidio Guzmán López
* Griselda Guadalupe Guzmán López
* María Joaquina Guzmán Coronel
* Emali Guadalupe Guzmán
 |
| Karijera |
| Alias(i) | *"El Chapo" Guzmán* |
| Status | u pritvoru |

**Joaquín Archivaldo Guzmán Loera** [xoaˈkin artʃiˈβaldo guzˈman loˈeɾa], poznatiji kao **El Chapo Guzmán** [el ˈtʃapo ɡuzˈman] (La Tuna, Badiraguato, 25. decembra 1954. ili 4. aprila 1957.), meksički narkobos koji vodi međunarodnu organizaciju krijumčara droge zvanu »Alijansa krvi« (*Alianza de Sangre*), poznatu i kao Sinaloski kartel, nazvan po meksičkoj pacifičkoj priobalnoj državi Sinaloi gdje je formiran.

Nadimak »El Chapo« (meks. španj. *chapo*: osoba niska stasa) dobio je zbog svoje visine od 1,68 m. Najmoćniji meksički narkobos postao je 2003. nakon što je njegov rival Osiel Cárdenas iz Zaljevskog kartela uhapšen. Ministarstvo financija SAD-a smatra ga »najmoćnijim krijumčarom droge na svijetu«.

Uhapšen je 2014., ali je u julu 2015. uspio pobjeći iz zatvora i u bijegu je bio do 8. januara 2016., kada su ga uhvatili meksički marinci u specijalnoj akciji.

## Izvori

## Vanjske veze

* Joaquín Guzmán Loera's profile at Forbes
* [ Arhivirano 2014-02-26 na Wayback Machine-u Joaquín Guzmán Loera's profile] Arhivirano 2014-02-26 na Wayback Machine-u at the DEA
* [ Arhivirano 2014-02-28 na Wayback Machine-u Joaquín Guzmán Loera's profile] Arhivirano 2014-02-28 na Wayback Machine-u at the INTERPOL
* [ Arhivirano 2013-10-25 na Wayback Machine-u Joaquín Guzmán Loera's profile] Arhivirano 2013-10-25 na Wayback Machine-u at the Chicago Crime Commission
* Joaquín Guzmán Loera's profile at the United States Department of State
# Srpski pokret obnove

monarhistička stranka u Srbiji
**Srpski pokret obnove** (SPO) je konzervativna politička stranka u Srbiji.

Osnovan je 1990. kao jedna od nacionalističkih stranaka nastalih raspadom Srpske narodne obnove. Vrlo brzo se profilirala po svom zagovaranju stvaranja Velike Srbije, ali i žestokom antikomunizmu zbog koga je došla u sukob s režimom Slobodana Miloševića, koga su njeni pristaše držali nastavljačem jugoslavenskog komunističkog režima.

Nakon parlamentarnih i predsjedničkih izbora 1990. godine SPO se profilirao u glavnu opozicijsku stranku u Srbiji. Nekoliko mjeseci kasnije, njeni članovi su igrali važnu ulogu u demonstracijama 9. marta 1991. kada je pokušano nasilno svrgavanje Miloševićevog režima.

SPO je na početku rata u Hrvatskoj slao svoje članove da se kao dobrovoljci bore u krajinskim snagama, ali se nakon 1992. godine ta stranka počela distancirati kako od ratova u Hrvatskoj i BiH. Umjesto toga je njen vođa Vuk Drašković forsirao svoj antikomunizam kako bi u zapadnoj javnosti stekao simpatije.

U toj politici, s druge strane, nije bilo dosljednosti, pa su u predvečerje kosovskog rata članovi SPO sudjelovali u socijalističkim vladama. Iako je nakon izlaska iz vlade Drašković postao metom atentata za koga optužuje bivši režim, glasači su se uglavnom okrenuli od SPO te je ta stranka od 2000. godine postepeno marginalizirana, iako je uglavnom podržavala vladu kojom dominira *demokratski blok*.

Godine 2004. se iz nje izdvojila frakcija koja je osnovala novu stranku pod nazivom Srpski demokratski pokret obnove.

SPO je jedna od stranaka u Srbiji koja se zalaže za ponovno uspostavljanje monarhije na čelu s dinastijom Karađorđević. Također se zalaže za ulazak Srbije u EU i NATO.

## Izbori

Na prvim višestranačkim izborima za parlament Srbije 9. decembra 1990. SPO je dobio 7,6% glasova, tj. 19 od 250 poslaničkih mesta.

Na parlamentranim izborima 1992. godine, stranka'je učestvovala u okviru koalicije DEPOS, koja je dobila 20% glasova, tj. 50 od 250 poslaničkih mesta, a od tih je 45 pripalo SPO.

Na parlamentranim izborima 1993. godine koalicija DEPOS je dobila 18% glasova, tj. 45 od 250 poslaničkih mesta, od kojih je 40 pripalo SPO.

Na parlamentarnim izborima 1997. godine, na kojima je stranka učestvovala samostalno, dobila je 18% glasova, tj. 45 od 250 poslaničkih mesta.

Na parlamentranim izborima 2000. godine stranka je učestvovala samostalno i dobila je 3,3% glasova, što je bilo manje od potrebnog cenzusa.

Na parlamentarnim izborima 28. decembra 2003. godine, SPO je zajedno sa Novom Srbijom (koalicija SPO-NS) dobila 7,7% glasova, tj. 22 od 250 poslaničkih mesta, od kojih je stranci pripalo 13.

Na parlamentarnim izborima 21. januara 2007. SPO izlazi samostalno i osvaja 3,33% glasova, tj. ne prelazi cenzus.

## Fusnote

## Vanjske veze

* Službena stranica Arhivirano 2007-09-10 na Wayback Machine-u
# Hutu

**Hutu** je ime koje je dano jednoj od tri etničke grupe koje žive u Burundiju i Ruandi. Hutu su među njima najveća etnička grupa. 85% Ruanđana i 85% Burundijaca su Hutu. U kulturnom smislu, to se smatra pomalo umjetnom podjelom, koja daleko više temelja ima u klasnoj podjeli nego etnicitetu, jer nema značajnih jezičkih ili kulturnih razlika između Hutua i drugih etničkih grupa u regiji, posebno Tutsija. Kroz historiju su pak postojale fizičke razlike, posebno po pitanju prosječne visine i fizičkog izgleda. Hutu i Tutsi dijele istu religiju i jezik. Mnogi naučnici ukazuju na važnu ulogu belgijskih kolonizatora u stvaranju ideje o Hutu i Tutsi rasi. To se odnosi na kontroverznu teoriju o hamitskom porijeklu naroda Tutsi.

Hutu su u regiju Velikih jezera došli oko 1. vijeka n.e., pokorivši narod Twa. Hutu su dominirali regijom kroz niz malih kraljevina sve do 15. vijeka. Smatra se da su u to doba Tutsi došli iz Etiopije i pokorili Hutue. Monarhija Tutsi preživjela je do kraja kolonijalne ere 1950-ih, a belgijski vlastodršci su kodificirali etničke podjele kako bi se održali na vlasti. Tutsi monarhija je ubrzo svrgnuto i oblast je podijeljena na Ruandu i Burundi godine 1962. Tutsi su bez obzira na sve dominirali Burundijem, dok su Hutu imali dominaciju nad Ruandom do 1994.

## Povezano

* Ruandski genocid
* Tutsi - sadrži usporedbe između Hutua i Tutsija

## Vanjske veze

*  Arhivirano 2008-06-12 na Wayback Machine-u
*  Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u
# Tutsi

Princeza Emma Bakayishonga od Ruande, pripadnica naroda Tutsija
**Tutsi** su jedan od tri domorodačka naroda u Ruandi i Burundiju u centralnoj Africi - ostala dva su Twa i Hutu. Twa (ili Watwa) su pigmeji - potomci prastanovnika. Hutu (ili Wahutu) su narod Bantu porijekla koji je dominirao Twa. Veliki broj sve tri skupine je stradao u ruandskom genocidu godine 1994.

Porijeklo Tutsija je izvor kontroverze. Neko vrijeme se smatralo kako su preci Tutsija hamitski narod iz Etiopije. Tu su teoriju promovirali belgijski kolonizatori nastojeći opravdati protežiranje Tutsija u odnosu na Hutue za vrijeme svoje vlasti. Argumente za to su pronašli u neobičnoj visini Tutsija i oštrijim nosevima, ali se danas gotovo i ne može pronaći bilo kakva bitnija fizička razlika između prosječnog Tutsija i prosječnog Hutua.

Ono što se zna da su preci današnjih Tutsija došli na područje današnje Ruande i Burundija u 15. vijeku i pokorili Hutue te uspostavili monarhiju koja je potrajala do kolonijalnih dana, a formalno ukinuta tek godine 1962. kada su stvorene nezavisne države Ruanda i Burundi. Nakon ruandskog genocida postala je popularna teorija kako su Tutsiji s Hutuima dijele Bantu porijeklo, te da su zapravo migrirali iz područja današnje Kenije.

Razlike između Hutua i Tutsija u fizičkom, kulturnom i jezičnom smislu gotovo da i ne postoje. Isto kao i Hutu, i Tutsi govore [Kirundi jeziko]m, a dijele i istu vjeru. Osnovna razlika između Hutua i Tutsija je u načinu života - Hutui su zemljoradnici, dok su Tutsi stočari. Čak postoje i rituali pomoću kojih Tutsi može postati Hutu i obrnuto.

Umjetna ili ne, ta je podjela bila i još uvijek jest uzrokom stalne političke nestabilnosti. U Ruandi se nakon završetka genocida javila inicijativa za formalno ukinuće Hutua i Tutsija i njihovu zamjenu zajedničkom ruandskom nacijom. Neki naučnici, pak, za Hutue i Tutsije koriste zajednički izraz Rundi.

Tutsi danas imaju dominantan položaj u Burundiju.

## Vanjske veze

* Rwanda history Arhivirano 2008-05-03 na Wayback Machine-u
* Includes personal note by a Tutsi academic Arhivirano 2008-06-12 na Wayback Machine-u
* Includes a case study of the conflict between Tutsi and Hutu Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u
# Rasim Delić

**Rasim Delić** (Čelić, 4. 2. 1949. - Sarajevo, 16. april 2010.)) je bio armijski general i komandant Generalštaba Armije BiH za vrijeme rata u BiH.

Prvi razred osnovne škole završio je u Čeliću , atada njegova porodica seli u Brčko.Osnovnu i srednju školu je završio u Brčkom, kao kao đak generacije u gimnaziji Vaso Pelagić. Vojnu akademiju je počeo 1967 a završio 1971 sa najvišim prosjekom u klasi., a od 1975 do 78 je završio. visoku Vojno - političku školu čime je stekao uslove za napredovanje do čina pukovnika. 1989. završava školu operatike u beogradu, koja je bila najviša vojna škola u JNA.. JNA napušta 13. aprila 1992. u činu potpukovnika. Od 8. juna 1993. do kraja agresije je komadant Armije RBiH. Poslje agresije na BiH Delić je bio komadant zajedničke komande Vojske Federacije Bosne i Hercegovine. U penziju je otišao u septembru 2000. 2007. godine doktorira na Fakultetu Političkih nauka u Sarajevu.

Osuđen je na tri godine zatvora na sudu u Haagu po drugoj tački optužnice koja ga tereti za "*okrutno postupanje kao prekršaj pravila i običaja ratovanja*", vezano za dešavanja u selu Livade i logoru Kamenica iz jula i augusta 1995. godine.

Umro u Sarajevu 16. aprila 2010. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* UN: Predmet „Delić“ Arhivirano 2007-10-28 na Wayback Machine-u
# Zoran Lilić

| Zoran Lilić |
| --- |
|  |
| Rođenje | 27. augusta 1953.  (1953-08-27) Brza Palanka  |

**Zoran Lilić** je rođen je 27. 8. 1953. godine u Brzoj Palanci kod Kladova gde je završio osnovnu i srednju školu. Diplomirao je na Tehnloško-metalurškom fakultetu u Beogradu. Zaposlio se u Fabrici gume "Rekord" u Rakovici i posle 12 godina obavljanja raznih dužnosti imenovan je za generalnog direktora. Bio je poslanik SPS u Skupštini Srbije a potom izabran za predsednika parlamenta. Posle smene Dobrice Ćosić predsednika SRJ izabran je za predsednika SRJ. Na čelu "Treće Jugoslavije" ostao je do 1997. godine kada je u jesen postao kandidat SPS za predsednika Srbije . Posle neuspelog drugog kruga predsedničkih izbora gde je odmeravao snage sa Vojislavom Šešelj postao je podpredsednik Savezne vlade u kabinetu Momira Bulatovića i na ovoj dužnosti se zadržao do avgusta 1999. godine kada je imenovan za savetnika predsednika SRJ Slobodan Miloševića za ekonomske odnose sa inostranstvom. U to vreme obavljao je funkcije predsednika UO Jugoimporta i predsednika Šahovskog saveza Jugoslavije. 2000. godine izašao je iz SPS-a i osnovao Srpsku socijaldemokratsku stranku koju smatra naslednicom ideja Svetozara Markovića.
# Litvanski litas

| Litvanski litas |
| --- |
| Lietuvos litas |
| Litvanske kovanice |
| ISO 4217 |
| Kod | LTL |
| Denominacije |
| Novčanice | 10, 20, 50, 100, 200 i 500 litasa |
| Kovanice | 1, 2, 5, 10, 20 i 50 centi, i 1, 2 i 5 litasa |
| Demografija |
| Izdavanje |
| Nacionalna banka | Lietuvos Bankas |
| Vrijednost |
| Inflacija | 1.8 % |
|  Izvor | The World Factbook 2005 |

**Litas** (litvanski: *litas*) je bila zvanična valuta Litvanije. Jedan litas je imao 100 centi. Litas je izdavala Banka Litvanije. Inflacija tokom 2005. je iznosila 2.7%.

## Historija

Litas je prvi put uveden 1922, posle Prvog svetskog rata i ponovo, kada je Litvanija povratila nezavisnost, 1993. Prelazak sa rublje na litas je obeležila privremena valuta - talonas. Ime je stvoreno na osnovu imena države, slično Letoniji i latu. Kurs litasa je bio vezan za američki dolar od 1994. do 2002. u odnosu 1:4, a od 2002. do uvođenja evra 1. januara 2015. godine bio je vezan za evro.

Papirne novčanice se izdaju u apoenima od 10, 20, 50, 100, 200 i 500 litasa a kovani novac u apoenima od 1, 2, 5, 10, 20 i 50 centi kao i 1, 2 i 5 litasa.

## Povezano

* Spisak valuta
# Igman

Skijaška skakaonica na Igmanu
**Igman** je planina u centralnoj Bosni i Hercegovini. Nalazi se jugozapadno od Sarajeva, okružujući planinu Bjelašnicu i dio Ilidže. Najviša tačka Igmana je visoka 1502 metra, čime se svrstava u red najnižih sarajevskih planina.

Igman je popularna destinacija za planinarenje i skijanje. Tokom 14. Zimskih olimpijskih igara bila je, uz Jahorinu i Bjelašnicu, jedno od glavnih borilišta. Još uvijek dosta objekata na Igmanu datira iz tog vremena, ali većina je porušena ili devastirana tokom posljednjeg rata. Trenutno postoje planovi za novu žičaru između Igmana i dijela Ilidže - Hrasnice. Danas je Igman jedna od vodećih turističkih atrakcija u okolici grada Sarajeva.

Igman je područje najniže zabilježene temperature u regionu, −43 °C. Za dobre vidljivosti s Igmana se navodno može vidjeti sve do Crne Gore i Jadranskog mora, mada je ovo veoma upitna informacija zbog visokih planina koje priječe takvu vrstu pogleda u daljinu.

## Povezano

* Igmanski marš
# Bjelašnica

| Bjelašnica  |
| --- |
| Pogled na vrh planine Bjelašnice
 |
| **Koordinate** | 43°42′14″N, 18°15′25″E |
| Najviši vrh | Bjelašnica
 |
| Planinski masiv | Dinara
 |
| Lokacija
 |
| Država
 |  Bosna i Hercegovina
 |
| Regija
 | Sarajevski kanton
 |
| Najbliža mjesta | Sarajevo
 |
| Karta
 |
| Bjelašnicaclass=notpageimage| Bjelašnica na karti Bosne i Hercegovine
 |

**Bjelašnica** je planina u centralnom dijelu Bosne i Hercegovine, smještena 25 km jugozapadno od grada Sarajeva.

## Geografske i geološke karakteristike

Bjelašnica pripada kao i susjedna Jahorina dinarskom planinskom sistemu. Najviši vrh planine je istoimeni vrh Bjelašnica od 2067 m nadmorske visine, na kojem se nalazi i meteorološka stanica, a to je i najviša stalno nastanjena točka u Bosni i Hercegovini. Ostali značajni vrhovi su Krvavac (2061 m), Mala Vlahinja (2055 m) i Hranisava (1964 m).

Ona je kraška planina, oblikovana glacijacijom. Srednja godišnja temperatura iznosi samo 0,7 °C, zbog izrazito niskih zimskih temperatura. Najviša temperatura dostiže 24 °C, a najniža -41 °C. Ljeti je prekrivena gustom zelenom travom, a zimi i do 3 m visokim snijegom. Po vrhovima planine često pušu snažni vjetrovi, a za ljetnih oluja udaraju gromovi.

Bjelašnica je postala poznata za 14. Zimskih olimpijskih igara održanih u Sarajevu - 1984., kad su na planini izgrađeni brojni sportski i turistički objekti, koji se i danas koriste, jer je Bjelašnica postala poznato skijalište.

## Naseljena mjesta

Čuhovići, Kabalevo, Kolijevka, Kotlovi, Lukavac i Umoljani.

## Reference

## Vanjske veze

* *Bjelasnica* na portalu SummitPost (`en`)
# Života Panić

| Života Panić
 |
| --- |
|   |
| Biografski podatci
 |
| **Datum rođenja** | (1933-novembra-03)3. novembra 1933.
 |
| **Mjesto rođenja** |  Gornja Crnišava, Kraljevina Jugoslavija
 |
| **Datum smrti** | 19. novembra 2003. (dob: 70)
 |
| **Mjesto smrti** |  Beograd, SCG
 |
| **Nacionalnost** | Srbin
 |
| Vojna karijera
 |
| **Godine u službi** | 1952 - 1992 (JNA) 1992 - 1993 (VJ)
 |
| **Čin** |  General-pukovnik
 |
| **Ratovi** | Rat u Hrvatskoj Rat u Bosni i Hercegovini
 |
| **Vojska** |  Jugoslavenska narodna armija  Vojska Jugoslavije
 |
| **Rod vojske** |  Kopnena vojska
 |
| **Zapovijedao** | 14. načelnik Generalštaba Jugoslavenske narodne armije
 |

**Života Panić** (Gornja Crnišava, 3. novembra 1933. - Beograd, 19. novembra 2003.), general pukovnik Jugoslavenske narodne armije i zadnji načelnik Generalštaba Jugoslavenske narodne armije.

## Biografija

General pukovnik Života Panić je rođen 3. novembra 1933. u selu Gornja Trnišava kod Trstenika, Srbija. 1. augusta 1952. godine završio je "Školu za aktivne tenkovske oficire „Petar Drapšin“". Kasnije je pohađao i završio "Višu vojnu akademiju Kopnena vojska", "Ratnu školu" i "Školu općenarodne obrane". U čin general bojnika je unaprijeđen 1981., a u čin general pukovnika 1987. godine. Tijekom Rata u Hrvatskoj, novembar 1991. godine, zapovjedao je zadnjim napadom na Vukovar. Nakon prisilnog umirovljenja Blagoja Adžića 1992. godine, general Panić je postavljen na dužnost načelnika Generalštaba Oružanih snaga SFR Jugoslavije. Na toj dužnosti je ostao od 27. februara do 20. maja 1992. godine. Od sredine 1992. do ljeta 1993. godine obnašao je dužnost načelnik Generalštaba Vojske Jugoslavije. Sa te dužnosti je smijenjen 26. augusta 1993., kada ga je naslijedio Momčilo Perišić. 2003. godine Županijsko državno odvjetništvo u Vukovaru je podiglo optužnicu protiv generala Panića zbog kaznenih djela protiv čovječnosti i međunarodnog prava, počinjenih u toku rata. Panić je često spominjan tijekom suđenja bivšem srpskom i jugoslavenskom predsjedniku Slobodanu Miloševiću na Međunarodnom sudu za ratne zločine počinjene na području bivše Jugoslavije u Haagu, ali protiv njega nikada nije podignuta haška optužnica. Na suđenju Miloševiću prikazana je snimka kako Panić prima čestitke za uspješnu operaciju u Vukovaru. 2002. godine obitelji 19 muslimana, ubijenih 1993. nakon otmice iz vlaka koji je vozio iz Beograda na crnogorsku obalu, tužilo je 14 vodećih državnih i vojnih čelnika Srbije iz toga vremena, a među njima i generala Panića. General Panić je umro 19. novembra 2003. u Beogradu.

## Reference