Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Leukip

Idealistički portret Leukipa
**Leukip** (grč. Λεύκιππος, 5. vek st. e.) bio je antički grčki filozof, koji se smatra začetnikom antičkog atomizma.

O Leukipovom životu zna se veoma malo. Prema Diogenu Laertiju (IX, 30), još u antici kao mesto njegovog rođenja spominjali su se Milet, Abdera i Eleja, ali sve to mogu biti puke pretpostavke iznete samo na osnovu veće ili manje sličnosti njegove filozoske misli sa učenjima presokratskih filozofskih škola koje se vezuju za spomenute gradove. Milet se kao Leukipovo mesto rođenja čini nešto malo verovatnijim nego ostala dva. Leukipovo stvaralaštvo pada u vreme posle Parmenida, Zenona i Melisa. Prema Diogenu Laertiju (X, 13), Epikur je čak tvrdio da Leukip nikada nije ni postojao, ali toj tvrdnji ne treba pokloniti preveliku pažnju, s obzirom na to da ga Aristotel često spominje.

Od dela koja se pominju u demokritovskom korpusu, koji je prikupio Trasil (Diog. Laert. IX, 45–49), dva se spisa ponekada pripisuju Leukipu: *Veliki svetski poredak* (Μέγας διάκοσμος) i *O umu* (Περὶ νοῦ). Izgleda da je Teofrast bio prvi koji je tvrdio da je Leukip pravi autor ova dva spisa, i sasvim je moguće da je bio u pravu.

Napravljeno je mnogo pokušaja da se Leukipovo filozofsko učenje razdvoji od mnogo plodnije Demokritove filozofske misli, ali rezultati tih nastojanja ostaju veoma slabi. Od Leukipa je sačuvan samo jedan fragment koji se sa sigurnošću može pripisati njemu: "Ništa se ne događa bez razloga (μάτην), nego sve s razlogom (ἐκ λόγου) i po nuždi" (fr. 2, sačuvan pod Demokritovim imenom).

## Povezano

* Antička filozofija
* Atomisti
* Demokrit

## Vanjske veze

* The Internet Encyclopedia of Philosophy, s.v. *Leucippus*

**Presokratska filozofija** > Sokratska filozofija > Helenističko-rimska filozofija

|  |
| --- |
| **Miletska škola** :
Tales ·
Anaksimandar ·
Anaksimen
**Pitagorejci** :
Pitagora ·
Alkmeon ·
Filolaj ·
Arhita ·
Timaj
**Efeška škola** :
Heraklit —
**Elejska škola** :
Ksenofan iz Kolofona ·
Parmenid ·
Zenon iz Eleje ·
Melis sa Samosa
**Pluralistička škola** :
Anaksagora ·
Empedokle —
**Atomisti** :
Leukip ·
Demokrit
**Sofisti** :
Protagora ·
Prodik ·
Gorgija ·
Hipija ·
Kritija
Diogen iz Apolonije ·
Ferekid sa Sirosa
 |
# Filon Aleksandrijski

**Filon Aleksandrijski** (oko 20. godine pne. - oko 50. godine ne.) je bio judejski naučnik i neoplatonistički filosof. Filon je prototip jevrejskog filozofa koji je aposorbovao celokupnu grčku tradiciju i upotrebio njen bogat pojmovni rečnik.

Jedan je od osnivača Aleksandrijske egzegetske škole. Osnovni predmet njegovih analiza bilo je Mojsijevo Petoknjižje. Doktrinarna judaistička misao karakteriše dela Filona Aleksandrijskog kao misli koje nastaju pod snažnim uticajem jelinizma. Egzegetski metod Filona iskorišćen je i u delima Origena, Avgustina, Ambrozija Milanskog i nekih drugih ranohrišćanskih pisaca.

Njegovi radovi objavljeni su: "*Philonis Opera quae supersunt*", Berlin, 1896-1930; 1962-1963. Ruski prevod: Filon Judejac, "Ο kontemplativnom životu" - /Smirnov, „Terapeuti i Filonovi radovi", Kijev, 1909. Takođe i u delu: "Tekst Kumrana", Moskva, 1971. godina, 1. deo/

Filon je bio Jevrejin iz svešteničkog roda, i živeo je do oko 40. godine posle Hrista. Učio se u Aleksandrijskoj školi i poveo se po duhu Platonove nauke. Zbog toga je i uveo alegorijski smisao pri tumačenju Svetog Pisma. (Phot. Cod. 103)

## Izvori

## Povezano

* Jevrejska filozofija

## Vanjske veze

* Datoteke u vezi s temom Filon Aleksandrijski na Wikimedijinoj ostavi
# Boetije

| Boetije |
| --- |
| Srednjovjekovna filozofija |
| Zapadna filozofija |
|  |
| Rođenje | Rim 480- |
| Smrt | Pavia 524/5- |
| Filozofija |
| Glavni interesi | problem univerzala, religija, muzika |
| Znamenite ideje |
| Kolo sreće |
| Inspiracija |
|
Od
* Platon, Aristotel, Ciceron, Seneka, Plotinus, Porfirije, Sveti Augustin, Proklo
 |
|
Na
* sva srednjovjekovna filozofija (posebno Ivan Škot, Sveti Albert Veliki, Sveti Toma Akvinski, Dante Alighieri)
 |

**Anicije Manlije Severin Boecije** ili **Anicije Manlije Severin BoetijeAnicius Manlius Severinus Boëthius*, kraće poznat kao **Boecije** ili **Boetije** (cca. 480–524/525) bio je latinski pisac i filozof rodom iz Italije koji se smatra jednim od najvećih intelektualaca Evrope početkom 6. vijeka, a čiji se život i djelo često opisuju kao svojevrsni most između antike i srednjeg vijeka. Rođen je u Rimu nedugo nakon propasti Zapadnog Carstva u uglednoj aristokratskoj porodici čiji su članovi bili carevi Petronije Maksim i Olibrije, kao i brojni konzuli. Njegov otac Flavije Manlije Boetije je 487. bio konzul pod vlašću germanskog kralja Odoakra, a sam Boetije je postao senatorom u dobi od 25 godina. Iako je odrastao u kršćanskoj porodici, Boetije je smatra kako se kršćanstvo može pomiriti, odnosno upotpuniti sa ranijim dostignućima antičke civilizacije. U tu je svrhu nastojao stvoriti sistem klasičnog obrazovanja koji će kasnije biti poznat kao sedam slobodnih vještina. Boetije je zbog svoje intelektualnih sposobnosti privukao pažnju ostrogotskog kralja Teodorika Velikog koji ga je 510. imenovao konzulom, a istu počast 522. dao i njegovim sinovima. Međutim, nešto je kasnije pao u Teodorikovu nemilost, te je zatvoren i osuđen na smrt pod sumnjom da je kovao zavjeru protiv Ostrogota sa agentima Istočnog Carstva. Dok je u zatvoru u Paviji čekao pogubljenje, napisao je *Utjeha filozofije*, znameniti filozofski traktat na temu sreće i smrti. *Utjeha* je postala jednim od najpopularnijih i najuticajnijih tekstova u Srednjem vijeku.

## Reference

## Vanjske veze

* Datoteke u vezi s temom Boetije na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Flavius Inportunus (sam)** | **Konzul Rimskog Carstva** 510
 | Slijedi: **Arcadius Placidus Magnus Felix, Flavius Secundinus** |
# Ivan Skot Eriugena

**Ivan Skot Erijugena** (Johannes Scotus Eriugena 810. - 877.) je bio irski predstavnik hrišćanskog neoplatonizma, filozof i pesnik.

Ivan Skot Eriugena
Iako se smatra da je on jedan od najznačajnijih filozofa rane sholastike, crkva je njegovo delo osudila.

Ivan Skot Erijugena je bio prvi veliki filozof hrišćanske skolastike (srednjovekovna filozofija). Mnoge misli temelji na mističko-neoplatonskim spisima Dionizija Areopagite (Pseudodionizija), čije je spise sa grčkog preveo na latinski. Njegova filozofija se odlikuje panteizmom i neoplatonizmom. Branio je slobodnu volju i ostao poznat po ustrajavanju na izmirenju razuma i hrišćanske teologije. Pritom daje prednost razumu nad autoritetom, a naglašava i mističke elemente. Glavno delo mu je *De divisione naturæ* (O podeli prirode), spaljeno zbog krivoverja 1225. U njemu Erijugena opisuje put od Boga (i stvaranja sveta) ka Bogu (u kojem čovek nalazi poslednje utočište). U pitanju univerzalija je realista.

Erijugena pretpostavlja saglasnost uma i vere i kaže: "Pravi autoritet ne sprečava pravi um, niti pravi um pravi autoritet. Oboje potiču iz istog izvora, tj. božanskog znanja". Još je dodao: "Slab je svaki autoritet koji nije potvrđen istinskim umom, a istinskom umu nije neophodno da bude potvrđen bilo kakvim autoritetom". Dakle, Erijugena je jedan od retkih hrišćanskih filozofa koji filozofiju nije potpuno podredio teologiji.

## Povezano

* Srednjovekovna filozofija
# Pierre Abélard

Abelar i Helioza (njegova draga)
**Petar Abelard** (latinski: *Petrus Abaelardus*, francuski: *Pierre Abélard* ili *Pierre Abailard* ; Le Pallet kod Nantesa, 1079. - St. Marcel, 21. travnja 1142.), francuski filozof i teolog.

## Biografija

Rođen je u obitelji sitnog plemića. Umjesto vojne karijere izabrao je studij zbog čega dolazi u Pariz gdje se vrlo brzo sukobljava s utjecajnim učiteljem Vilim iz Champeauxa. Zbog sukoba je prisiljen napustiti Pariz, ali reputacija sjajnog predavača ga prati te drži predavanja u Corbeilu i Melunu. Uspjeh ga je potaknuo na povratak u Pariz, ali zbog obnovljenog sukoba s Vilimom vraća se u Melun. Ipak, nakon Vilimovog umirovljenja, Abelard preuzima njegov položaj vrhovnog filozofskog autoriteta u Parizu. Njegovu karijera naglo se prekinula 1118. zbog ljubavne veze s Heloizom, kćerkom kanonika Fulberta. Veza je bila skandal zbog kojeg je Abelard kastriran, a oboje su zatvoreni u samostan. Heloiza je ondje rodila sina Astrolaba. Iako javno osramoćen, Abelard se uskoro vratio u javni život, te je nakon sukoba s crkvenim autoritetima 1122. osnovao samostan koji je posvetio Duhu Svetom, *Paraklet*. Probleme iz prehodnih godina opisao je u djelu *Povijest nevolja* koje je klasičan primjer srednjovjekovne autobiografije s moralnom porukom.

## Filozofija

Bio je francuski filozof kršćanske skolastike (zrele faze srednjovjekovne filozofije, nakon razdoblja patristike). Europska intelektualna scena bila je do pojave renesanse unutar okvira teoloških, skolastičkih kanona unutar kojih nije bilo puno prostora za snažnije inovacije. Međutim, u tim istim okvirima se vodila oštra diskusija u kojoj je Abelard bio na razini Tome Akvinskog ili Roscelina. Abelard je puno radio na problemu univerzalija i nije ga lako svrstati ni u realiste niti u nominaliste. Uobičajeno ga se stoga smatra pripadnikom "nominalističko-konceptualnog" krila. Ono opće, po njemu, nije ni puka riječ, a ni transcendentna zbiljnost, nego je pojam u ljudskom umu. Dakle, Abelard je smatrao da se riječ ne izriče kao događaj nego kao smisao. Abelard je pritom po mišljenju srodan spomenutom Rosceliniju, te Guanilomu. Zbog svojih djela bio je osuđivan (na saboru u Soissonu 1121. te na saboru u Sensu 1141.).

Njegov glasoviti *sic et non* ključna je srednjovjekovna metoda istančanog pozivanja na autoritete kojom se nastoje ukloniti prividna razmimoilaženja između njih i temelju komparacije napraviti njihova hijerarhija.

## Djela

1. *De unitate et trinitate divina*
2. *Theologia Christiana*
3. *Sic et non*
4. *Scito te ipsum*
5. *Povijest nevolja*
6. *Dialogus inter Judaeum*
7. *Philosophum et Christianum*

## Napomene

## Relevantni članci

* Filozofija
* Srednjovjekovna filozofija
# Dōgen

Zen učitelj Dogen

|  |
| --- |
| Dio serije članaka na temu **Budizam**

---

 |
| **Historija budizma**
Darmičke religije
Kronologija budizma
Budistički sabori

 |
| **Temelji**
Četiri plemenite istine
Plemeniti osmokraki put
Pet pouka
Nirvāna · Tri dragulja

 |
| **Ključni termini**
Tri oznake bića
Skandha · Kozmologija · Dharma
Samsara · Rebirth · Shunyata
Pratitya-samutpada · Karma · Nesopstvo

 |
| **Vodeće ličnosti**
Gautama Buddha
Nagarjuna · Dogen
Budini sljedbenici · Porodica

 |
| **Praksa i postignuća**
Buddhastvo · Bodhisattva
Četiri stadija prosvjetljenja
Paramiji · Meditacija · Laici

 |
| **Budizam po regijama**
Jugoistočna Azija · Istočna Azija
Tibet · Indija · Zapad

 |
| **Budističke škole**
Theravāda · Mahāyāna
Vajrayāna · Rane škole

 |
| **Tekstovi**
Pali kanon
Pali Sutte · Mahayana Sutre
Vinaya · Abhidhamma

 |
| **Komparativne studijeKultura** · **Popis tema**

Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

**Dogen Zenđi** (1200 — 1253) je bio japanski filozof i učitelj zen budizma. Smatra se osnivačem soto ogranka u japanskom zen budizmu, sa središtem u hramu Eiheiđi u provinciji Ečizen. Sve budističke škole mu ukazuju poštovanje kao bodisatvi.

Dogen je budizam sveo na praktikovanje zazena, sedeće meditacije gde se tok sadržaja uma posmatra bez zaustavljanja na bilo kom pojedinačnom predmetu, sve dok se ne smiri i ne sabere, ne doživljavajući više nikakvo uplitanje. U ovom stanju je moguće doživeti probuđenje.

Dogen je 1236. godine podigao prvi zen hram u Japanu.

## Biografija

Dogen je bio plemenitog porekla, i ostao je siroče u svojoj sedmoj godini. Zaredio se 1213. godine, a otputovao u Kinu 1223. i tamo se posle dugog traganja prosvetlio pod vodstvom čuvenog učitelja č'ana Ju-činga (1162–1228). Vratio se u Japan 1227. godine. Pod njegovim rukovodstvom je 1236. podignut je prvi potpuno nezavisni zen manastir, Košohoringđi. Dogen je u njega privukao mnoge nadarene učenike, zajedno sa brojnim svetovnjacima, kako muškarcima tako i ženama.

## Učenje

Dogen je podučavao da suština čoveka i svih stvari leži u Budinoj prirodi, koja se ostvaruje pročišćavanjem ega, odstranjivanjem svih sebičnih želja i potpunim odricanjem od sopstva, iznad svega ukazujući prednost religioznoj praksi. Negovao je praksu zazena, uspravnog sedenja sa prekrštenim nogama u meditaciji. U zazenu je video ostvarenje čitavog zakona budizma, pošto je jedinstvo prakse i prosvetljenja ukorenjeno u Budinoj prirodi.

S filozofskog stanovišta, zastupao je monistički panteizam koji je izjednačavao pojavni svet sa Apsolutom, ne ostavljajući mesta transcendenciji. Dogen je uklonio beskrajne stupnjeve na putu do prosvetljenja pronašavši u zenu put savršenog jedinstva. Za razliku od mnogih drugih učitelja zena, Dogen je zagovarao predano čitanje sutri, dužno ukazivanje poštovanja svetim budističkim predmetima, a koanu je pridavao drugorazredni značaj. Osuđivao je sektašenje u budizmu i odbijao da prizna postojanje Soto sekte kao izdvojenog entiteta. Njegovo značajno delo je Šobogenzo, čije je savremeno izdanje objavljeno u Tokiju izmedu 1939—1943. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* Datoteke u vezi s temom Dōgen na Wikimedijinoj ostavi
# Duns Scotus

| John Duns Scotus |
| --- |
| Srednjovjekovna filozofija |
| Zapadna filozofija |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | oko 1266. Duns, (Kraljevina Škotska) |
| Smrt | = 8. novembar 1308. Köln, Sveto Rimsko Carstvo |
| Filozofija |
| Škola/Tradicija | Skolastika |
| Glavni interesi | metafizika, teologija, logika, epistemologija, etika |

**John Duns Scotus** ili skraćeno **Duns Scotus** (oko 1266. - 8. novembar 1308.) bio je katolički teolog, filozof i logičar. Bio je jedan od najutjecajnijih teologa i filozofa visokog srednjeg vijeka, pa mu je, zbog pronicljiva duha, nadjenut i latinski nadimak *Doctor subtilis*.

## Biografija

Nije sasvim jasno gdje je rođen. Neki drže da je rođen u Dunsu u Škotskoj, dok drugi misle da je rođen u Irskoj. Stupio je u franjevački red, te je1291. u Northamptonu, u Engleskoj zaređen za svećenika, a studirao je i poučavao u Parizu (1293.-1297.) i Oxfordu, a možda i u Cambridgeu. Bio je protjeran sa Sorbone, jer je stao na stranu pape Bonifacija VIII., a protiv francuskog kralja Philippea IV. Na kraju se 1307. skrasio u Köln u Njemačkoj.

Bio je jedan od najvećih franjevačkih teologa i osnivač posebnog pravca unutar skolastike, koji će biti nazvan »skotizam.« Potjecao je iz »Stare franjevačke škole« kojoj su pripadali Alexander od Halesa (umro 1245.), sveti Bonaventura (umro 1274.), John Pecham (umro 1292.) i drugi. Nazivali su ga *Doctor subtilis* jer je bio izrazito vješt u pomirivanju različitih pogleda na neku stvar.

Umro je u Kölnu, a pokopan je u franjevačkoj crkvi u tom gradu. Na sarkofagu mu na latinskom piše: »*Scotia me genuit. Anglia me suscepit. Gallia me docuit. Colonia me tenet*« - Škotska (Irska se do 13. vijeka nazivala i Škotskom). Engleska me prihvatila. Francuska me poučila. Köln me drži.

U Kölnu ga se vijekovima slavilo kao blaženika, a papa Ivan Pavao II. proširio je 20. marta 1993. njegov kult na cijelu Crkvu, proglasivši ga svecem.

## Filozofija

John Duns Scotus bio je filozof kršćanske skolastike (srednjovjekovne filozofije). On je proučavao metafiziku i bavio se kategorijama kao što su postojanje, biće i drugo. On je takođe zastupao princip individuacije (npr. ljudi su različiti međusobno). Što se tiče problema univerzalija on je bio realist.

## Relevantni članci

* Skolastika
* Srednjovjekovna filozofija

## Vanjske veze

* Datoteke u vezi s temom Duns Scotus na Wikimedijinoj ostavi
# Edmund Husserl

| Edmund Husserl |
| --- |
| Europska filozofija 19. - 20. stoljeća |
| Moderna filozofija |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 8. aprila 1859. |
| Smrt | 27. aprila 1938. (dob: 79) |
| Filozofija |
| Škola/Tradicija | Fenomenolozi |
| Glavni interesi | fenomen, bit |

**Edmund Husserl** (Pronitz, 8. travnja 1859. - Freiburg, 27. travnja 1938.), njemački filozof, osnivač naučne filozofije - fenomenologije.

Bio je profesor na Halleu (1887), Göttingenu (1901) te u Freiburgu (1916) gdje je 1928. maknuz zbog rasnih zakona, a njegovo mjesto zauzima njegov bivši asistent Martin Heidegger. Asistentica na sveučilištu bila mu je i Edith Stein.Smatrao je da je pravi predmet filozofije istraživanje biti i da se prema toj predmetnosti filozofija razlikuje od drugih znanosti, a cjelokupnost trancendentalnih svijest, kao izvor svega što postoji, naziva *"apsolutni život"*.

Edmund Husserl je nesumnjivo najznačajniji filoofski mislilac na prelazu u XX. st. I to ne samo zato što se njegove ideje u svoj njihovoj širini upravo danas razrađuju, dopunjuju i primjenjuju uz filozofske dijaloge i teze i na mnogim područjim nanstvenih rasprava uopće, nego i zato što one na neki način znače i sintezu tematike na završetku XIX. st. Kad njegov sistem nazivaju transcedentalnim pozitivizmoma, onda je očito da su na taj način tendencije XIX st. dobile posebnu sintezu , a suvremena filoofska razmatranja historijski uvjetovanu bazu svog daljnjeg razvoja, a Husserlova misao time epohalno značenje u razvoju današnje filozofije.

Husserlovu fenomenologiju treba razumjeti iz njenih povijesnih korijena, jer se na taj način jasno vidi kako sve stvaralačke misli imaju svoju duboku dijalektičku povezanost u duhovnim antitezama i kojih su nastale, i kako izrastaju kao svaka nova misao iz svoje povijesne baštine.

Filozofski opus Husserla sadržava u sebi tri razvojna stupnja, koji se obilježacaju kao "*deskriptivna fenomenologija*", "*transedentalna fenomenologija*" i konašno završna ili "*transcedentalna egologija*".

Deskriptivna, transcedetalna i egologična fenomenologija nisu tri različite nego jedna te ista fenomenologija, koja filozofsku tematiku sve dublje i svestranije osvjetljuje nataj način što prva stavlja težište na samu kritičku deskripciju odnosa subjekta i objekta, druga pokazuje uvjetovanost (granice i mogućnosti) spoznaje u subjektu, a treća naglašava da se, kada je riječ o subjektu, ne misli na empirijsku psihologijskom tematikom obuhvaćenu svijest, nego na svijest uopće, koju Husserl naziva 'transcedetalnim ego', za koje na da je uistinu irealan.

## Literatura

* Filipović, Vladimir (1979), Novija filozofija Zapada, Filozofska hrestomatija 8 NZMH

## Vanjske veze

Na engleskom:

* The Husserl Page
* Husserl.net Arhivirano 2013-09-02 na Wayback Machine-u

Na njemačkom:

* Husserl-Archiv Freiburg Arhivirano 2021-12-03 na Wayback Machine-u
# Jacques Derrida

| Jacques Derrida |
| --- |
| XX. stoljeće |
| Zapadna filozofija |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Jackie Élie Derrida 15. srpnja 1930.  El Biar, Alžir (tada  Francuski Alžir) |
| Smrt | 9. listopada 2004.  Pariz, Francuska |
| Supružnik | Marguerite Aucouturier |
| Rodbina | Haïm Derrida (otac, 1896–1970) Georgette Safar (majka, 1901–1991) Paul Moïse (brat) |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | profesor, filozof |
| Filozofija |
| Škola/Tradicija | Kontinentalna filozofija Dekonstrukcija |
| Jezik | francuski jezik |
| Znamenite ideje |
| * Dekonstrukcija
* *Différance*
* Falogocentrizam
* Slobodna igra
* *Archi-écriture*
* Metafizika prisustva
 |
| Glavna djela |
|
* *De la grammatologie* (1967)
* *L’écriture et la différence* (1967)
* *La carte postale. De Socrate à Freud et au-delà* (1980)
 |
| Inspiracija |
|
Od
* Friedrich Nietzsche • Ferdinand de Saussure • Martin Heidegger • Emmanuel Lévinas •Sigmund Freud •Edmund Husserl •Jean-Jacques Rousseau •Karl Marx
 |
|
Na
* Gayatri Chakravorty Spivak • Paul de Man • Philippe Lacoue-Labarthe • Geoffrey Hartman • John D. Caputo
 |

**Jacques Derrida**, rođen kao **Jackie Élie Derrida** (El Biar, 15. srpnja 1930. – Pariz, 9. listopada 2004.), bio je francuski filozof rođen u Alžiru. Derrida je bio jedan od vodećih modernih filozofa, a njegov najznačajniji doprinos je semiotička filozofija dekonstrukcije, koju je razradio u brojnim tekstovima koje je napisao. Derrida je jedan od najvažnijih filozofa poststrukturaliuma i postmodernizma.

Tokom svoje karijere, Derrida je napisao preko 40 knjiga i stotine eseja, a održao je i cijelu seriju javnih predavanja. Izvršio je izrazit utjecaj na brojne društvene i humanističke znanosti osim filozofije i književnosti, a među koje spadaju pravo, antropologija, historiografija, lingvistika, psihoanaliza, feminizam, politika i LGBT studije. Njegov rad je i danas izrazito utjecajan u Europi i Južnoj Americi, odnosno zemljama gdje kontinentalna filozofija ima dominantan utjecaj u odnosu na analitičku, a posebice na polju ontologije, epistemologije, etike, estetike, hermeneutike i filozofije jezika. Derridina filozofija izvršila je utjecaj i na arhitekturu (u vidu dekonstrukvitizma), glazbu, umjetnost i umjetničku kritiku.

U svojim kasnijim radovima, ponajviše se bavio etičkim i političkim temama. Ta su djela utjecala na brojne aktiviste i pokrete. Za života, Derrida je bio izrazito poznat i u javnosti popularan filozof, mada je zbog svojih ideja i nastupa stekao status kontroverznog intelektualca. Umro je u bolnici u Parizu 9. listopada 2004. godine od posljedica raka gušterače, koji mu je dijagnosticiran godinu ranije.
# Slavoj Žižek

| Slavoj Žižek |
| --- |
|  |
| Rođenje | 21. marta 1949.  (1949-03-21) Ljubljana, Slovenija  |

**Slavoj Žižek** (rođen 21. marta 1949. u Ljubljani) je slovenački filozof, kulturni kritičar i teorijski psihoanalitičar. Poznat je po svojoj interpretaciji i nadgradnji teorije psihoanalize Žaka Lakana, koju je primenio na pop kulturu i sociologiju. Svrstava se u filozofe poststrukturalizma. Takođe pripada grupi mislilaca inspirisanih marksizmom.

Žižek je stekao doktorat iz filozofije na Univerzitetu u Ljubljani, a pshioanalizu je studirao u Parizu (*Université de Vincennes à Saint-Denis*). Od 2005. je akademik Slovenačke akademije nauka. Danas radi kao istraživač na Sociološkom institutu Univerziteta u Ljubljani. Često je gost univerziteta širom sveta (SAD: Prinston, Kolumbija).

Žižek je jedan od najplodnijih filozofskih pisaca današnjice. Napisao je više od 100 knjiga i preko 900 radova ukupno. Piše na slovenačkom, francuskom i engleskom jeziku.

Neke o tema kojima se bavi su: fundamentalizam, tolerancija, politička korektnost, globalizacija, subjektivnost, ljudska prava, mitovi, sajberspejs, postmodernizam, multikulturalizam, postmarksizam, i ličnosti poput Alfreda Hičkoka, Dejvida Linča i Lenjina.

## Odabrane knjige

* *Znak, označitelj, pismo* [Beograd, Mladost, 1976]
* *Birokratija i uživanje* [Beograd, Radionica SIC, 1984]
* *Metastaze uživanja* [Beograd, I. Čolović : S. Glišić : I. Mesner, 1996]
* *Manje ljubavi - više mržnje!: ili, zašto je vredno boriti se za hrišćansko nasleđe* [Beograd, Beogradski krug, 2001]
* *Škakljivi subjekt: odsutno središte političke ontologije* [Sarajevo, Šahinpahić, 2006]
* *Nedjeljivi ostatak: ogled o Šelingu i srodnim pitanjima* [Zagreb, Demetra, 2007]
* *Ispitivanje realnog* [Novi Sad, Akademska knjiga, 2008]
* *O nasilju* [Zagreb, Naklada Ljevak, 2008]
* *Čudovišnost Hrista: teologija i revolucija* [Beograd, Otkrovenje, 2009]

## Filmovi

* *Perverznjakov vodič kroz bioskop*, 2006. (*The Pervert's Guide to Cinema*)
* *Vanzemaljac, Marks i kompanija* - Slavoj Žižek, jedan portret, 2006. (*Alien, Marx & Co. - Slavoj Žižek, Ein Porträt*)
* *Žižek!*, 2005. (*Žižek!*)
* *Realnost virtuelnog*, 2004. (*The Reality of the Virtual*)

## Povezano

* International Journal of Žižek Studies

## Reference

## Vanjske veze

* Slavoj Žižek @ European Graduate School
* Žižek u Beogradu
* Međunarodni žurnal o Žižekovom radu
* Slavoj Žižek: „Kako čitati Lakana“ Arhivirano 2014-05-30 na Wayback Machine-u