Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Europska vidrica

| Europska vidrica
 |
| --- |
|  |
| Status zaštite
 |
|
Status zaštite: **Kritično** (IUCN 3.1)
 |
| Naučna klasifikacija
 |
| Carstvo:
 | Animalia  |
| Koljeno:
 | Chordata  |
| Razred:
 | Mammalia  |
| Red:
 | Carnivora  |
| Porodica:
 | Mustelidae  |
| Potporodica:
 | Mustelinae  |
| Rod:
 | *Mustela*  |
| Vrsta:
 | M. lutreola  |
| Dvojni naziv
 |
| Mustela lutreola Linnaeus, 1761. |
|  |
| (Smeđa - postojeće, crvena - uvedena, narančasto - eventualno izumrla)
 |

**Europska vidrica**, **europski nerc** ili **europski vizon** (lat. *Mustela lutreola*), je vrsta iz porodice lasica, porijeklom iz Europe.

Slična je po boji američkoj vidrici, ali je nešto manja i ima manje specijaliziranu lubanju. Europska vidrica javlja se prvenstveno uz strane šumskih potoka, koji se zimi ne smrznu. Hrani se prvenstveno: voluharicama, žabama, ribama, rakovima i kukcima.

Mužjaci ima duljinu tijela 373-430 mm, a ženke 352-400 mm. Rep je dug 153 - 190 mm ​kod mužjaka i 150 do 180 mm kod ženki. Cjelokupna težina je 550-800 grama. To je brza i okretan životinja, koja spretno pliva i roni.

Europska vidrica je na popisu IUCN-a kao kritično ugrožena zbog trenda smanjivanja broja, što je izračunato kao opadanje više od 50% u protekle tri generacije, a očekuje se pad po stopi od oko 80% tijekom iduće tri generacije. Brojnost se počela smanjivati ​​tijekom 19. stoljeća, a vrsta je ubrzano izumrla u nekim dijelovima Srednje Europe. Tijekom 20. stoljeća, brojnost je pala na cijelom području rasprostiranja, a razlozi za to bila je kombinacija faktora, uključujući klimatske promjene, kompetitivnost drugih vrsta, bolesti, uništavanja staništa, opadanje količine hrane i križanje s europskim tvorom. Negativno je utjecala i pojava uvođenja američke vidrice na njena staništa.

## Reference
# Tekunica

| Tekunica
 |
| --- |
|  |
| Status zaštite
 |
|
Status zaštite: **Osjetljivi** (IUCN 3.1)
 |
| Naučna klasifikacija
 |
| Carstvo:
 | Animalia  |
| Koljeno:
 | Chordata  |
| Razred:
 | Mammalia  |
| Red:
 | Rodentia  |
| Porodica:
 | Sciuridae  |
| Rod:
 | *Spermophilus*  |
| Vrsta:
 | S. citellus  |
| Dvojni naziv
 |
| Spermophilus citellus Linnaeus, 1766. |
|  |
| Rasporostranjenost tekunice
 |

**Tekunica** (lat. *Spermophilus citellus*) je maleni glodavac iz porodice vjeverica.

## Opis

Tekunica može narasti do 20 cm dužine i težiti između 200 i 400 grama. Žive u kolonijama u brlozima, te izlaze pasti travu. Hrane se sjemenjem, mladicama, korijenjem i nekim beskralježnjacima. Svaka kolonija tekunica čuva stražu i daje zvučni signal kada prijeti opasnost.

Može spavati zimski san između jeseni i ožujka, ovisno o klimi. Za prezimljavanje se priprema taloženjem masnoće u drugom dijelu ljeta. U prvom dijelu ljeta rađa 5-8 mladunaca.

Tekunica
## Rasprostranjenost

Tekunica obitava u Istočnoj Europi i Srednjoj Europi, u državama kao što su: Ukrajina, Srbija, Austrija, Češka, Rumunjska, Bugarska, Makedonija, Grčka, na sjeveru Poljske i na jugu Male Azije.

## Izvori
# Bjelouška

| Bjelouška
 |
| --- |
|  |
| Naučna klasifikacija
 |
| Carstvo:
 | Animalia  |
| Koljeno:
 | Chordata  |
| Razred:
 | Reptilia  |
| Red:
 | Squamata  |
| Podred:
 | Serpentes  |
| Porodica:
 | Colubridae  |
| Rod:
 | *Natrix*  |

**Bjelouška** (ijek.) ili **belouška** (ek.), odn. **barska zmija** (latinski: *Natrix natrix*) je vrsta zmije koja pripada familiji Colubridae i potfamiliji Aglypha.

## Opis životinje

Iza glave, sa svake strane ima po jednu svetlu mrlju, polumesečastog oblika. Glava je inače trouglasta sa zaobljenom njuškom. Boja tela jako varira, uglavnom je gornja strana siva sa manjim crnim mrljama, dok je donja bela, takođe sa crnim mrljama. Postoji i potpuno crni varijetet. Najveća maksimalna dužina iznosi od 2 do 3 metra, ali je najčešće duga 1-1,5 m.

## Ishrana

Hrani se žabama i sitnim ribama koje guta žive, dok miševe i manje ptice najpre zadavi. Hrani se i daždevnjacima i punoglavcima koje lovi u potoku. Lovi tako što se prikrada ili juri svoj plen.

## Razmnožavanje

Ženka u leto snese jaja na nekom toplom i vlažnom mestu. U tu svrhu može poslužiti đubrište i biljna trulež, jer truljenje oslobađa toplotu potrebnu za razvoj mladunaca. Jaja su obmotana mekanom opnom i često međusobno slepljena. Postoji verovanje da ova jaja imaju čudotvorne osobine, a nazivaju se „petlova jaja“.

## Stanište

Živi u mirnim, sporotekućim vodama. Može se naći i po ljudskim naseljima, naročito oko staja. Od čoveka se brani siktanjem i ujedanjem ili izmetom, poput blavora. Nije otrovna i bezopasna je za ljude.

## Areal

Jedna je od najčešćih neotrovnih zmija u Evropi. Ima je i u zapadnoj Aziji i severnoj Africi.

## Reference

## Vanjske veze

* Vodozemci i gmizavci Evrope
* Gmizavci i vodozemci Velike Britanije
* „BBC Nature“
# Bad Mergentheim

| Bad Mergenthajm *Bad Mergentheim* |
| --- |
|  Bad Mergenthajm |
|  |
|  Grb
 |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Njemačka
 |
| Gradonačelnik
 | *Lothar Barth* |
| Savezna država
 | Baden-Virtemberg
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo
 | 22.505
 |
| Gustina stanovništva
 | 173 st./km²
 |
| Geografija
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Vremenska zona
 | UTC+1, ljeti UTC+2
 |
| Nadmorska visina
 | 206 m
 |
| Površina
 | 130,0 km²
 |
| Bad MergenthajmBad Mergenthajm (Njemačke)
 |
| Ostali podaci
 |
| Poštanski kod
 | 97980
 |
| Pozivni broj
 | 07938
 |
| Registarska oznaka
 | TBB
 |
| Web-stranica
 | www.bad-mergentheim.de |

**Bad Mergenthajm** (njemački: *Bad Mergentheim*) je grad u njemačkoj saveznoj državi Baden-Virtemberg. Jedno je od 18 opštinskih središta okruga Main-Tauber-Krajs. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 22.505 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 8128007.

## Geografski i demografski podaci

Položaj grada u okrugu Main-Tauber-Krajs
Bad Mergenthajm se nalazi u saveznoj državi Baden-Virtemberg u okrugu Main-Tauber-Krajs. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 206 metara. Površina opštine iznosi 130,0 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 22.505 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 173 stanovnika/km².

## Međunarodna saradnja

| Mjesto
 | Država
 | Vrsta saradnje
 | Od
 |
| --- | --- | --- | --- |
| Borgomanero
 | Italija
 | partnerstvo
 | 2005.
 |
| Fuefuki
 | Japan
 | partnerstvo
 | 1991.
 |
| Sen Mari di Mon
 | Francuska
 | partnerstvo
 | 1967.
 |
| Dinj le Ben
 | Francuska
 | partnerstvo
 | 1961.
 |
| Izvor |

## Reference

## Literatura

* Berger, Dieter (1999). *Geographische Namen in Deutschland*. Bibliographisches Institut. ISBN 3411062525.
* Fulbrook, Mary (1991). *A Concise History of Germany*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-36836-0.
* Gareth, Shaw (2011). *Urban Historical Geography: Recent Progress in Britain and Germany (Cambridge Studies in Historical Geography)* (Reprint edition izd.). Cambridge University Press. ISBN 0521189748.
* Home, William R.; Pavlovic, Zoran (2007). *Germany (Modern World Nations)* (2 ed. izd.). Chelsea House Pub. ISBN 0791095126.
* Hamm, Ingrid; Werding, Martin; Seitz, Helmut (3540681353). *Demographic Change in Germany* (8. izd.). New York: Springer-Verlag. ISBN 2007.
* Berghahn, V. R. (2004). *Modern Germany: Society, Economy and Politics in the Twentieth Century* (2. izd.). Cambridge University Press. ISBN 0521347483.
* Jähnig, Bernhart; Biewer, Ludwig (1991). *Kleiner Atlas zur deutschen Territorialgeschichte* (2. izd.). Bonn: Kulturstiftung der Deutschen Vertriebenen. ISBN 3885570963.
* Dornbusch, Joachim; Aner, Ekkehard (1997). *Grosser Atlas zur Weltgeschichte*. Braunschweig: Westermann. ISBN 3075095206.

## Vanjske veze

|  |  |
| --- | --- |
|  |
Portal NemačkaDeo Vikipedije posvećen temama vezanim za **Nemačku.** |

* Zvanični sajt opštine (`de`)
* Nem. Savezni zavod za statistiku (`de`)
* Stalna konferencija gradova i opština (`de`)
* KommOn Arhivirano 2014-04-29 na Wayback Machine-u - Informacioni sistem gradova, opština i okruga. (`de`)
# Majna

| Majna  |
| --- |
| Reka Majna u Frankfurtu na Majni |
| Lokacija |
| Države | Nemačka |
| Gradovi | Švajnfurt, Vircburg, Ofenbah, Ašafenburg i Frankfurt na Majni |
| Hidrografija |
| Izvor   – aps. visina |  887 (Bela), 580 (Crvena) m |
| Ušće | Rajna kod Visbadena |
| Dužina | 524 km |
| Pritoke | Regnic, Franačka Sale, Tauber i Nida |
| Hidrologija |
| Protok   – srednji |  225 m³/s |
| Sliv   – površina |  27.292 km² |

**Majna** (njemački: *Der Main*) je reka u centralnoj Nemačkoj, druga najveća pritoka reke Rajna (posle Mozela). Ima dužinu od 524 kilometra (sa Belom Majnom 574) i sliv površine 27.292 km². Srednji protok vode je 225 m³/s.

Reka Majna u Nemačkoj
Reka teče od istoka prema zapadu. Nastaje spajanjem Bele i Crvene Majne kod grada Kulmbah u Bavarskoj. Crvena Majna izvire u Franačkoj Juri, dok Bela Majna izvire u planinama Fihtelgebirge. Oko 25 kilometara njenog toka predstavlja granicu između nemačkih država Bavarska i Baden-Virtemberg, a zatim teče kroz pokrajinu Hesen. U Rajnu se uliva u predgrađu Visbadena, preko puta istorijskog centra Majnca.

Majna je plovna od svog ušća do grada Bamberga na pritoci Regnic (396 kilometara). Od 1992, Majna je povezana sa Dunavom kanalom Rajna-Majna-Dunav. Ovo je vitalni deo evropskog saobraćajnog koridora 7, veze između Severnog i Crnog mora.

## Vanjske veze
# Embargo

U međunarodnoj trgovini i politici, **embargo** je naziv za zabranu trgovine i privrednih odnosa s određenom državom.

Najčešće se objavljuje od jedne ili grupe od nekoliko država protiv druge države, a namjera mu je kod te države izazvati tešku ekonomsku situaciju i tako je prisiliti da promijeni određeni aspekt svoje vanjske ili unutrašnje politike.

Embargo se najčešće proglašava iz političkih razloga, mada ponekad može biti motiviran i određenim ekonomskim interesima.

Jedan od najpoznatijih primjera embarga je Kontinentalni sistem, koga je za vrijeme napoleonskih ratova uvela Napoleonova Francuska s ciljem da sve evropske države prisili da zatvore tržišta Velikoj Britaniji te je tako prisili na mir.

## Povezano

* Naftna kriza 1973
* Embargo SAD protiv Kube
* CoCom
* Bojkot
# Mileta Radojković

**Mileta Radojković** (iz Katuna, temnićka knežina jagodinske nahije) je bio jedan od znamenitih ličnosti Prvog srpskog ustanka, barjaktar, a kasnije knez.

Nakon drugog srpskog ustanka imenovan je za starešinu Jagodinske nahije. Na toj dužnosti učinio je mnoga nedela narodu zbog kojih je bio omrznut.

Vođa je Miletine bune 1835. godine protiv kneza Miloša Obrenovića. Umro je 1852 godine.

## Reference
# Topčiderska crkva Svetih apostola Petra i Pavla

|  |
| --- |
| **Topčiderska crkva Svetih apostola Petra i Pavla** |
|   |
| **Lokacija** | Savski venac, Beograd, Srbija |
| **Izgrađena** | 1834. |
| **Obnovljena** | 2015.?
 |

**Topčiderska crkva Svetih apostola Petra i Pavla** je hram Srpske pravoslavne crkve koji se nalazi na opštini Savski venac u Beogradu. Smeštena je u parku Topčider i podignuta je između 1832. i 1834. godine. Zadužbina je kneza Miloša Obrenovića koji je i bio njen ktitor. U neposrednoj blizini nalazi se i Milošev konak.

## Povezano

* Manastir Vavedenje Presvete Bogorodice
* Crkva Svetog Arhangela Gavrila u Beogradu

## Vanjske veze

* SPC - Topčiderska crkva Svetih Apostola Petra i Pavla Arhivirano 2010-12-16 na Wayback Machine-u
# Vlaška

*Za ostale upotrebe, pogledajte Vlaška (razvrstavanje).*
Karta Rumunije s Vlaškom predstavljenom žutom bojom.
Tri najveće i najvažnije pokrajine današnje Rumunije (Vlaška, Transilvanija i Moldavija) u 16. veku
Stara vrata grada Trgovišta, nekadašnjeg prestonog grada Vlaške
**Vlaška** (takođe poznata kao *Vlahia* ili *Valahia*; na rumunskom: *Цѣра Рȣмѫнѣскъ*, *Ţara Românescă*, doslovno "Rumunska zemlja"; na turskom: *Eflak*) je bivša kneževina, koja je postojala od kasnog srednjeg do sredine 19. vijeka. Danas je to jedna od istorijskih pokrajina Rumunije, a ko ne i njen najvažniji deo sa prestonicom.

Vlaška se kao prostrana oblast deli na  **Munteniju** (Veliku Vlašku) i **Olteniju** (Malu Vlašku).

## Poreklo naziva

Naziv **Vlaška** vezuje se za reč **vlah** koja je slovenskog porekla, a prihvatili su je i Grci, a potom i ostali. Tokom istorije ona se najviše odnosila na stanovništvo latinskog porekla u središnjoj, istočnoj i južnoj Evropi (Rumuni, Vlasi, Cincari...). Kasnije su izraz **vlah** prihvatili i narodi koji su dospeli na ove prostore (Turci, Mađari). Danas se ovim izrazom naziva sve latinizirano stanovništvo osim Rumuna.

## Geografija

Vlaška, kao oblast, zauzima najveći deo Vlaške nizije. Ona se prostire sjeverno od Dunava i južno od Karpatskih planina. Rijeka Olt dijeli Vlašku na dvije oblasti: istočni dio, Muntenija i zapadni dio Oltenija. Na jugu, Vlaška se graničila s Bugarskom i Osmanskim Carstvom, a na sjeverozapadu s Transilvanijom, te Moldavijom, na sjeveristoku.

Glavni grad je mijenjan tokom vremena, od Kurtea de Arđeš (Kurtja na Arđešu), do Trgovišta i konačno Bukurešta.

## Historija

*Za period Vlaške kao osmanlijskog suverenstva, vidi članak Vlaška (osmanlijsko suverenstvo).*
## Značajni vlaški vladari

* Litovoj, na istočnoj strani rijeke Olt, 1247-1277,
* Seneslau, na zapadnoj strani rijeke Olt, kod Argeša, oko 1247.
* Barbat, oko 1277 - oko 1290
* Tokomerijus ili *Tihomir*, oko 1290 - oko 1310
* Basarab I, oko 1310 - 1352
* Vladislav I ("*Vlajku-Voda*"), 1364 - oko 1377
* Mirća ćel Batrn ("*Mirća Stariji*"), 1386-1418
* Vlad Cepeš (*Car Vlad*), 1448, 1456-1462, 1476
* Njagoe Basarab, 1512-1521
* Mihaj Hrabri ("*Mihael Hrabri*"), 1593 - 1601
* Konstantin Brankovjanu 1688 - 1714
* Aleksandar Jon Kuza, 1859 - 1866

## Galerija

* Zastava Autonomne Kneževine Vlaške
* Grb Autonomne Kneževine Vlaške

## Povezano

* Transilvanija
* Moldavija

## Vanjske veze

* The Romanian Group for an Alternative History Website Arhivirano 2006-01-11 na Wayback Machine-u (`en`) (`ro`) - pruža obilje podataka, izvornih dokumenata, knjige, studije i drugu informaciju u vezi sa rumunskim Srednjim vijekom
* orbilat.com: Objašnjenje etimologije riječi Vlaška (`en`)
# Uršulinke

**Uršulinke** (latinski: *Ordo Sanctae Ursulae*, akronim **OSU**) je rimokatolički ženski crkveni red, kojeg je 25. novembra 1535. osnovala Angela Merici u Bresci u Milanskom Vojvodstvu (današnja Italija).
Primarna zadaća *Uršulinki* je obrazovanje djevojčica i briga o bolesnima i nemoćnima.

Zaštitnica reda je Sveta Ursula (Uršula).

## Historija reda

*Uršulinke* je osnovala Angela Merici (1474.-1540), ona je u rodnom Desenzanu počela učiti vjeronauk dječake i djevojčice, nakon toga je 1516. pozvana da sličnu aktivnost organizira u Bresci.

Nakon hodočašća u Rim i Svetu Zemlju, 25. novembra 1535., u crkvi *sv. Afra* u Bresci, Angela Merici je zajedno sa dvadeset osam kolegica, osnovala **Kompaniju svete Uršule** i odlučila posvetiti ostatak svog života služeći Bogu, tako što će podučavati i obrazovati djevojke. Ispočetka članice njene kompanije nisu živjele kao redovnice u klasičnom smislu po samostan]]ima, već su živjele među bogatijim porodicama kao duhovne učiteljice. Uršulinke su nastale kao red na valu protureformacije, kad se osjetila potreba za drukčijim pristupom, tako da je njihova osnivačica Angela Merici spojila dotad nezamislive stvari - strogoću samostanske klauzure i svjetovni rad (u kojoj je klauzura nemoguća). To se nije ostvarilo u jednom mahu, već postupno.

Sveta Ursula zaštitnica reda, slika Benozzo Gozzolija
Rad *Uršulinki* prvi je odobrio biskup Bresce - 1536, a zatim je papa Pavao III. svojom bulom Regimini Universalis Ecclesiae od 9. juna 1544.
Red se brzo širio, već 1566, milanski nadbiskup - *Carlo Borromeo* pozvao je *Uršulinke* da dođu u Milano. Slijedeći njegov primjer, i mnogi dugi biskupi pozivaju *Uršulinke* da osnuju svoje samostane ili škole u njihovim biskupijama.

Tako su u to vrijeme postojale tri vrste *Uršulinki*; laikinje, redovnice pod klauzurom i redovnice bez klauzure.

Papa Klement VIII. je osnivačicu reda Angelu Merici - 1768 proglasio blaženom, a papa Pio VII. - sveticom 24. maja 1807.

*Uršulinke* su bile prve katoličke redovnice koje su otišle u misiju u Novi svijet, -1639. u kanadski Quebec je otišla Marie Guyart sa dvije uršulinske redovnice i jednim isusovcem. Prvo su naučile indijanski jezik -algonquian, a zatim poučavale djevojčice.

Francuske *Uršulinke* su se već 1727., iskrcale u New Orleansu (koji je tada pripadao Francuskoj) i osnovale školu koja djeluje do danas.

Na vrhuncu svog postojanja u 18. vijeku, uršulinke su imale oko 20 kongregacija, sa 350 samostana i oko 15,000 do 20,000 redovnica

Za vrijeme francuske revolucije 1789. je stradalo dosta uršulinskih samostan]]a u Francuskoj (i po Italiji).

### Uršulinke u južnoslavenskim zemljama

Na početku 18. vijeka se pojavljuju prve uršulinke po južnoslavenskim zemljama, prvo u Ljubljani - 1702. a zatim u Varaždinu 1703. u koji su došle iz Bratislave. Uz pomoć donacije carice Marije Terezije osnovale su samostan i prvu žensku školu u Hrvatskoj.

## Literatura

* Marija Assumpta Svalina i Ana Klaudija Đuran: Hrvatske uršulinke, Provincilijat Hrvatskih Uršulinki, Varaždin, 1979.

## Napomene

## Vanjske veze

* Ursulines of the Roman Union: Službene stranice Uršulinskog reda (`en`)
# Fateh Ali-šah Kadžar

| Fateh Ali-šah Kadžar فتحعلی‌شاه |
| --- |
|  |
| **Iranski šah** |
| Vladavina
 | 17. 6. 1797. – 23. 10. 1834. |
| Prethodnik
 | Muhamed-han
 |
| Nasljednik
 | Muhamed-šah
 |
| Djeca
 | Abas Mirza
 |
| Dinastija
 | kadžarska
 |
| Otac
 | Husein Koli-han Kadžar
 |
| Rođenje
 | 5. 9. 1772. Damgan, Iran
 |
| Smrt
 | 23. 10. 1834. Isfahan, Iran
 |
| Pokop
 | Kom, Iran |

**Fateh Ali-šah Kadžar** (perz. فتحعلی‌شاه; Damgan, 5. 9. 1772. – Isfahan, 23. 10. 1834.), šah Irana i drugi vladar iz kadžarske dinastije.

Rođen je u Damganu na sjeveru Irana kao sin Husein Koli-hana, brata Muhamed-hana Kadžara kojeg je Fateh Ali-šah naslijedio na mjestu šaha. Godine 1804. pokrenuo je rat protiv Ruskog Carstva u cilju da pripoji bivšu pokrajinu Gruziju, no unatoč početnim vojnim uspjesima Rusi u konačnici uspjevaju zadržati teritorij. Prema uzoru na Firdusijevu *Šahnamu*, Fateh Ali-šah dao je sastaviti vlastitu zbirku o navedenim ratovima poznatu kao *Šahanšahaname*. Krajem 18. vijeka poklonjeno mu je treće izdanje *Britannice* koju je u cijelosti pomno proučio i na temelju toga dodao svojoj tituli nastavak „...i najveći poznavatelj Britannice”. Fateh Ali-šah umire 1834. godine, a s obzirom da mu je godinu ranije umro sin Abas Mirza, prijestolje je pripalo njegovom unuku Muhamed-šahu. Sahranjen je u gradu Komu, oko 150 južno od Teherana.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Iranski šah (kadžarska dinastija) (17. 6. 1797. – 23. 10. 1834.)** | Nasljednik:
 |
| **Muhamed-han** | **Muhamed-šah** |

## Literatura

* (`en`) Amanat, Abbas (15. 15. 1999.). *Fatḥ-ʿAlī Shah Qājār*. Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* (`en`) Hambly, Gavin R. G. (1991.). „4. Iran during the reigns of Fath ‘Alī Shāh and Muhammad Shāh”. u: Avery, Peter; Hambly, Gavin; Melville, Charles. *From Nadir Shah to the Islamic Republic*. The Cambridge History of Iran. **VII**. Cambridge, U.K.: Cambridge University Press. DOI:10.1017/CHOL9780521200950.005. ISBN 9780521200950.
* (`en`) Britannica (2011.). *Fatḥ ʿAlī Shāh*. Encyclopædia Britannica. Chicago, Illinois: Encyclopædia Britannica, Inc.. ISBN 1-59339-292-3. OCLC 71783328.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Fateh Ali-šah Kadžar** |
# Muhamed-šah Kadžar

| Muhamed-šah Kadžar محمد شاه قاجار |
| --- |
|  |
| **Iranski šah** |
| Vladavina
 | 23. 10. 1834. – 5. 9. 1848. |
| Prethodnik
 | Fateh Ali-šah
 |
| Nasljednik
 | Mahd-e Olia
 |
| Supruga
 | Mahd-e Olia
 |
| Djeca
 | Nasrudin-šah, Abas Mirza Molk Ara, Muhamed Taki Mirza, Abdul Samad Mirza
 |
| Dinastija
 | kadžarska
 |
| Otac
 | Abas Mirza
 |
| Rođenje
 | 5. 1. 1808. Tabriz, Iran
 |
| Smrt
 | 5. 9. 1848. Teheran, Iran
 |

**Muhamed-šah Kadžar** (perz. محمد شاه قاجار; Tabriz, 5. 1. 1808. – Teheran, 5. 9. 1848.), šah Irana i treći vladar iz kadžarske dinastije.

Rođen je u Tabrizu na sjeverozapadu Irana, kao sin Abasa Mirze odnosno unuk Fateha Ali-šaha Kadžara. Političku karijeru započeo je kao guverner Iranskog Azarbajdžana, a šahom je postao nakon djedove smrti s obzirom da mu je otac umro godinu ranije. Dok su karijeru njegovog prethodnika Fateha Ali-šaha obilježili ratovi protiv Ruskog Carstva na Kavkazu, Muhamed-šah vodio je ratove protiv Britanskog Carstva na istoku s Heratom (današnji Afganistan) kao primarnim strateškim žarištem. Umro je zbog glihta u dobi od 40 godina i na mjestu vladara privremeno ga je nasljedila njegova žena Mahd-e Olia, a potom njegov najstariji sin Nasrudin-šah.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Iranski šah (kadžarska dinastija) (23. 10. 1834. – 5. 9. 1848.)** | Nasljednik:
 |
| **Fateh Ali-šah** | **Mahd-e Olia** |

## Literatura

* (`en`) Calmard, Jean (20. 7. 2004.). *Moḥammad Shah Qājār*. Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* (`en`) Hambly, Gavin R. G. (1991.). „4. Iran during the reigns of Fath ‘Alī Shāh and Muhammad Shāh”. u: Avery, Peter; Hambly, Gavin; Melville, Charles. *From Nadir Shah to the Islamic Republic*. The Cambridge History of Iran. **VII**. Cambridge, U.K.: Cambridge University Press. DOI:10.1017/CHOL9780521200950.005. ISBN 9780521200950.
* (`en`) Britannica (2011.). *Moḥammad Shāh*. Encyclopædia Britannica. Chicago, Illinois: Encyclopædia Britannica, Inc.. ISBN 1-59339-292-3. OCLC 71783328.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Muhamed-šah Kadžar** |
# Hattusa

Lavlja vrata u Hattusi
**Hattusa** (URU*Ḫa-at-tu-ša* 𒌷𒄩𒀜𒌅𒊭; *Ḫattuša*) je bio glavni grad Hetitskog Carstva. Bio je smješten u blizini današnjeg sela nekoć poznatog kao Boğazköy, danas Boğazkale (40°01′11″N, 34°36′55″E), središta distrikta u turskoj Provinciji Çorum, odnosno na zavoju rijeke Kizil (*Marashantiya* in u hetitskim izvorima i Halys u antici) u centralnoj Anadoliji, oko 145 km (90 milja) sjeveroistočno od Ankare.

Hattusa je dodana na UNESCO-v popis Svjetske baštine godine 1986.

## Vanjske veze

* Excavations at Hattusha: a project of the German Institute of Archaeology
* Hittite version of the Peace treaty with Ramses II of 1283 BC Arhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u
* Pictures of the old Hittite capital with links to other sites
* Hattusas Arhivirano 2009-06-30 na Wayback Machine-u
* UNESCO nomination Arhivirano 2012-12-06 na Archive.is-u

## Literatura

* Peter Neve: Hattusa - Stadt der Götter und Tempel. Neue Ausgrabungen in der Hauptstadt der Hethiter. Ph. von Zabern, Mainz 1996. (2. erw. Aufl.) ISBN 3-8053-1478-7
* W. Dörfler u.a.: Untersuchungen zur Kulturgeschichte und Agrarökonomie im Einzugsbereich hethitischer Städte. MDOG Berlin 132, 2000, 367-381. ISSN 0342-118X
# Ema Pukšec

**Ilma de Murska** (Ogulin, 6. veljače 1834. - München, 14. siječnja 1889.), pravim imenom **Ema Pukšec**, je bila hrvatska koloraturna sopranistica.

Svojom pojavom, ekscentričnošću i pjevačkim darom je bila metom pozornosti, gdjegod je djelovala.

Njezin rad nije prošao nezapažen u svijetu, tako da su je poznate osobe njezina vremena nazivale *hrvatskim slavujem* (H. Klein), *povijesnom pjevačicom 19. stoljeća* (R. Celetti), *lady of position* (G. B. Shaw).

S uspjehom je nastupala na opernim pozornicama u Italiji, Mađarskoj i Španjolskoj.

U bečkoj Dvorskoj operi nastupa od 1864. do 1873., zatim u Njemačkoj (Berlin, Hamburg), Francuskoj (Pariz), Engleskoj (London) i njenim posjedima Australiji i Novom Zelandu, Rusija, Americi .

Njoj u čast se održavaja kulturološka manifestacija „Dani Ilme de Murske” u Ogulinu.

## Vanjske veze

* Vijenac Arhivirano 2004-07-22 na Wayback Machine-u Hrvatski operni pjevači 1945.-2002.