Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Lucius Caecilius Metellus (umro 221. pr. n. e.)

**Lucije Cecilije Metel** (*Lucius Caecilius Metellus*, cca. 290. pne. – 221. pne.) bio je rimski vojskovođa i političar iz vremena prvog punskog rata. Rodio se kao sin Lucija Cecilija Metela Dentera. Bio je konzul 251. i 247. pne., Pontifex Maximus 243. pne. i diktator 224. pne.

Metel je za vrijeme svog prvog konzulskog mandata vodio rimsku vojsku na Siciliji. Tada je u bitci kod Panorma porazio kartaginskog vojskovođu Hazdrubala, pri čemu je zarobljeno čak 120 bojnih slonova. Metel je za svoje postignuće nagrađen trijumfom, a u znak sjećanja su svi budući konzuli iz roda Cecilijevaca koristili motiv slona na kovanicama izdanim za vrijeme svog mandata.

Sljedeći veliki pothvat je Metel napravio kao *pontifex maximus*, za vrijeme požara koji je progutao Vestin hram. Metel je skočio u goruću zgradu kako bi iz nje izvukao Paladijum i druge svete relikvije. On je u tome uspio, ali je zbog izloženosti vatri oslijepio. Usprkos toga je nekoliko godina kasnije imenovan diktatorom.

## Literatura

* Manuel Dejante Pinto de Magalhães Arnao Metello and João Carlos Metello de Nápoles, "Metellos de Portugal, Brasil e Roma", Torres Novas, 1998

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:  **Gaius Aurelius Cotta i Publius Servilius Geminus**  |  **Konzul Rimske Republikezajedno s Gajem Furijem Pacilom* 251. pne.
 | Slijedi:  **Gaius Atilius Regulus i Lucius Manlius Vulso Longus**  |
| Prethodi:  **Gaius Aurelius Cotta i Publius Servilius Geminus**  |  **Konzul Rimske Republikezajedno s Numeom Fabijem Buteonom* 247. pne.
 | Slijedi:  **Manius Otacilius Crassus i Marcus Fabius Licinus**  |
# 664.

|  |  |
| --- | --- |
| Milenijum:
 | 1. milenijum
 |
| Vjekovi:
 | 6. vijek – **7. vijek** – 8. vijek
 |
| Decenija:
 |  630-e  640-e  650-e  – 660-e –  670-e  680-e  690-e  |
| Godine:
 | 661 662 663 – **664** – 665 666 667
 |

Godina **664.** (**DCLXIV**) bila je prijestupna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. Oznaka 664. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

Xuanzang, prikaz na fresci iz 9. vijeka
## Događaji

* Arapske vojske Omejadskog Kalifata zauzimaju Kabul.
* septembar – U Northumbriji održan Sinod u Whitbyju kojim je određeno da će crkva u Northumbriji koristi rimski umjesto keltskog obreda.

## Rođenja

* Shangguan Wan'er, kineska pjesnikinja i službenica dinastije Tang (u. 710)

## Smrti

* 6. 1. – Amr ibn al-A'as, arapsko-muslimanski vojskovođa
* 14. 7. – Deusdedit od Canterburyja, nadbiskup Canterburyja
* Xuanzang, kineski budistički redovnik
* Sveti Tuda, biskup Lindisfarnea
* Sveti Cedd
* Sa`d ibn Abi Waqqas, arapsko-muslimanski vojskovođa i diplomat

## Reference
# Vojvodstvo Benevento

Langobardsko Vojvodstvo Benevento u 8. vijeku
**Vojvodstvo** a kasnije i **Kneževina Benevento** je bila najjužnije od svih langobardskih vojvodstava u srednjovjekovnoj Italiji, sa sjedištem u Beneventu, gradu u središnjem dijelu Južne Italije. Zahvaljujući osnivanju *Ducatus Romanusa* ("Rimskog Vojvodstva") pod upravom papa, koje ga je odvojilo od ostatka langobardske Italije, Benevento je od samih početaka funkcionirao kao *de facto* nezavisna država. Kedino je pod vladavinom Grimoalda I od Beneventa i langobardskih kraljeva od vremena Liutpranda vojvodstvo imalo bliske veze sa ostatkom kraljevstva. Kada je langobardsko kraljevstvo uništeno, Vojvodstvo Benevento se održalo kao krnja država i nastavilo postojati sve do podjele godine 849.

Pavle Đakon Vojvodstvo Benevento naziva "Samnitskim vojvodstvom" nazvavši ga prema drevnim Samnitima, odnosno oblasti Samnium.

## Izvori

* Gwatkin, H. M. (1926). J. P. Whitney et al.. ur. *The Cambridge Medieval History: Volume III*. Cambridge University Press.
* Oman, Charles (1914). *The Dark Ages 476-918*. London: Rivingtons.
* Hodgkin, Thomas (1895). *Italy and her Invaders*. Clarendon Press.

## Vanjske veze

* (`it`) Ducato (570 ca.-774) et Principato di Benevento (774-1077) Arhivirano 2012-02-16 na Wayback Machine-u
* (`it`) I Longobardi del Sud Arhivirano 2008-10-06 na Wayback Machine-u
# Keramika

Pojam „**keramika**“ se može odnositi na sljedeće:

* grnčarija upotrebom keramičkih materijala
* keramika, materijal nastao pečenjem materijala poput gline isl.
# Vigevano

| Vigevano
 |
| --- |
|  Piazza Ducale i katedrala |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Italija
 |
| Regija
 | Lombardija
 |
| Provincija
 | Pavia
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo (2026.) | 63.480
 |
| Gustina stanovništva
 | 780 st./km²
 |
| Geografija
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Nadmorska visina
 | 116 m
 |
| Površina
 | 81,4 km²
 |
| VigevanoVigevano (Italije)
 |

**Vigevano** je italijanski grad u Pavijskoj provinciji u Lombardiji. U gradu je 2011. živjelo 57.970 stanovnika. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 112 m.

## Značajne osobe

* Guido da Vigevano (c. 1280–1349), fizičar i izumitelj
* Abramo Ardizzi (de Arditiis or Ardiciis) (15. vijek), diplomat, ambasador, biskup i kardinal
* Donato Bramante (1444–1514), arhitekt i slikar
* Ludovico Sforza (1452–1508), milanski vojvoda
* Leonardo da Vinci (1452–1519), umjetnik, radio u Vigevanu za Ludovica Sforzu
* Juan Caramuel y Lobkowitz (1606–1682), matematičar i biskup Vigevana
* Giovanni Peroni, industrijalist
* Eleonora Duse (1858–1924), glumica
* Vito Pallavicini (1924–2007), tekstopisac
* Guido Ferracin (1926–1973), bokser
* Gian Carlo Rota (1932–1999), matematičar i filozof
* Margie Santimaria (1989), triatlonka
* Carlo Erba (1811–1888), osnivač farmaceutske kompanije Carlo Erba Spa (danas Farmitalia)

## Gradovi pobratimi

* Ficarra
* Matera
* Wenzhou

## Reference

## Vanjske veze

* Comune Vigevano
# Svjetska baština u Italiji

Sassi Matere
Kronološki popis svjetske baštine u Italiji po godini upisa na UNESCO-vu listu:

Castel del Monte
* 1979. – *Crteži doline Val Camonica* - Prahistorijski crteži na stijenama
* 1980. – *Santa Maria delle Grazie* - Dominikanska crkva u Milanu sa slikom *"Posljednja večera (Leonardo)"*
* 1980. – *Rim* - Historijski centar s *Bazilikom sv. Petra*
* 1982. – *Firenca* - historijski centar
* 1987. – *Venecija* i *njena laguna*
* 1987. – *Katedralni trg u Pizi* (Baptisterij, Campanile (kosi toranj), Camposanto, Katedrala Santa Maria Assunta)
* 1990. – *San Gimignano* - historijski centar srednjovjekovnog grada
* 1993. – *Sassi i park crkava u stijenama Matere*
* 1994. – *Historijski centar Vicenze i Palladijeve vile* u pokrajini Veneto (Villa Barbaro, Villa Emo)
* 1995. – *Siena* - historijski centar
* 1995. – *Napulj* - historijski centar
* 1995. – *Crespi d'Adda* - Staro radničko naselje
* 1995. – *Ferrara* - Renesansni dio
* 1996. – *Trulli* (okrugle zgrade) u Alberobellu
* 1996. – *Castel del Monte* - Dvorac Fridrika I. Barbarosse
* 1996. – *Ranokršćanski spomenici u Ravenni*
* 1996. – *Pienza* - historijski centar

## 1997

Pompeji
Hram Concordia, Agrigent
* *Kraljevski dvorac u Caserti* s parkom, akvaduktom i San Leucio
* *Rezidencije Savojske dinastije* u Torinu
* *Botanički vrt u Padovi*
* *Modena* - Katedrala, Torre Civica i Piazza Grande
* *Pompeji, Herkulanej i Oplontis* - Rimska naselja ispod Vezuva
* *Villa Romana del Casale* - Rimska vila s mozaicima na Siciliji
* *Nuraghi* - Citadela iz brončanog doba u Baruminiju na Sardiniji
* *Portovenere* - Kultivirana pokrajina s Cinque Terre
* *Amalfi* - Kultivirana pokrajina obale
* *Arheološka zona Agrigento*

## Ostali upisi

Villa d'Este
* 1998. – Nacionalni park Cilento, Val di Diano i Kartuzijanski samostan u Paduli
* 1998. – historijski centar Urbina
* 1998. – Arheološka nalazišta i bazilika u Akvileji
* 1999. – Hadrijanova vila
* 2000. – Eolski otoci kod Sicilije
* 2000. – Bazilika Svetog Franje Asiškog i njegovi spomenici
* 2000. – Stari dio Verone
* 2001. – Villa d'Este u Tivoliu
* 2002. – Barokni dio Val di Noto na Siciliji
* 2003. – Sacri Monti ("Sveti bregovi") u Pijemontu i Lombardiji
* 2004. – Banditaccia (Cerveteri) i Monterozzi (Tarkvinija) - Etrušćanske nekropole
* 2004. – Val d'Orcia
* 2005. – Siracusa i Nekropole u Pantalica
* 2006. – Le Strade Nuove Palazzi dei Rolli u Đenovi
* 2008. - Gradovi Mantova i Sabbioneta
* 2008. - Raetinska pruga, njemački: Berninabahn (zajedno sa Švicarskom)
* 2011. - Ciklus fresaka iz 14. vijeka u Padovi

Bazilika Svetog Petra, Rim
## Povezano

* Popis mjesta svjetske baštine u Europi
# San Leucio

Palača u Caserti s parkom, Vanvitellijev akvadukt i kompleks San Leucio| Svjetska baština UNESCO-a |
|  |
|  |
| Registriran | 1997. |
| Vrsta | Kulturno dobro |
| Mjerilo | i, ii, iii, iv |
| Ugroženost | no |
| Referenca | UNESCO |

**San Leucio** je oblast u općini Caserta, u južnoj talijanskoj regiji Kampanija; najpoznatija kao područje oko stare tvornice svile koja je 1997. god., zajedno s palačom u Caserti i Vanvitellijevim akvaduktom, upisana na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi.
Nalazi se 3,5 km sjeverozapadno od Caserte, na 145 m nadmorske visine.

﻿ / ﻿

## Historija

God. 1750., Karlo VII. Napuljski je po savjetu ministra Bernarda Tanuccija odabrao ovo mjesto, izvorno mjesto kraljevskog lovačkog doma obitelji Acquaviva (sada obnovljen, i poznat kao *Palazzo del Belvedere*), za neobičan društveni i tehnološki eksperiment. Naime, želio je primjeniti različite modele proizvodnje svile na temelju tehničkih inovacija i upozoriti na potrebe radnika. Kompleks je izgrađen na ostacima crkve sv. Leucija, odakle je Vanvitelijev vodovod nosio vodu za kraljevsku palaču u Caserti. Arhitekt Francesco Collecini oblikovao je industrijske zgrade, gdje su bučni tkalački strojevi instalirani uz kraljevske apartmane, a dnevna soba je postala kapelica za radnike, što je prilično jedinstveno u Europi kasnog 18. stoljeća. Izgrađeno je i novo naselje za radnike i velika zajednica tkalaca svile je prerastala u industrijski grad, koji je 1789. god. nazvan "Kolonijom kraljevskih tkalaca svile" (*Real Colonia dei Setaioli*).

U svojim ranim danima, San Leucio je bilo mjesto užitaka i kraljevsko lovište Karlovog sina, Ferdinanda I., koji nije volio gradsku gužvu i više je uživao u lovu. U San Leuciju su korištene najnaprednije tehnologije u procesu dobivanja gotovog proizvoda, tada poznate u Europi. Članovi kolonija imali su povlašteni status s modernim sustavom socijalnog osiguranja. Kralj je planirao proširiti koloniju na pravi novi grad, *Ferdinandopolis*, ali je projekt zaustavljen francuskom invazijom 1799. god. San Leucio se i dalje razvijao za vrijeme francuske uprave od 1806. do 1815. god., a ostavština kralja Karla je u tome što u gradu i danas djeluje više tvornica svile koje rade za najzahtjevnije svjetske potrošače svile.

Danas se u kompleksu nalazi "Živi muzej svile" koji prikazuje sve faze proizvodnje svile, a u dvorištu dvorca Belvedere se čuvaju izvorni tkalalčki razboji. od 1999. god. u ljetnim mjesecima se u kompleksu održava "Festival Leuciana" koji promovira dvorac Belvedere i njegov park.

## Vanjske veze

* Povijest i fotografije San Leucija Arhivirano 2008-05-16 na Wayback Machine-u
* San Leucio (tal.) Arhivirano 2017-05-18 na Wayback Machine-u
# Castel del Monte

Castel del Monte| Svjetska baština UNESCO-a |
|  |
|
Castel del MonteLokacija Castel del Montea u Italiji |
| Registriran | 1996. (20. zasjedanje) |
| Vrsta | Kulturno dobro |
| Mjerilo | i, ii, iii |
| Ugroženost | no |
| Referenca | UNESCO |

**Castel del Monte** (talijanski: *Dvorac na brdu*) je srednjovjekovni dvorac rimsko-njemačkog cara Fridrika II. izgrađen 1240.-1249. godine u pokrajini Apulia u južnoj Italiji.

## Historija

Panoramska fotografija unutarnjeg dvorišta od 360°
Fridrik II. je vjerojatno bio inspiriran oktogonalnom Kupolom na stijeni (džamiji u Jeruzalemu) koju je vidio na svom križarskom pohodu, ali i Dvorskom kapelom Karla Velikog u Aachenu. Osmerokut vjerojatno predstavlja posredni simbol između kvadrata (koji predstavlja zemlju) i kruga (koji predstavlja nebo) - vjerojatno aluzija na Fridrika kao vladara po božjem poslanju.

Dvorac je završen 1249. godine i korišten je prije svega kao lovački dom za Fridrika II. do njegove smrti 1250. godine. Kasnije je pretvoren u zatvor, korišten kao sklonište od kuge i naposljetku pao u zaborav. Izvorno je posjedovao mramorne zidove i stupove koje su pokrali i raznijeli razni vandali.

Nakon što je stoljećima bio napušten, otkupila ga je talijanska vlada 1876. godine za sumu od 25,000 lira, i započela je njegovu restauraciju 1928. godine.

Središnji zaplet u romanu "*Ime ruže*" Umberta Ecoa je srednjovjekovna utvrda *"Aedificium"* koja je zasigurno utemeljena na Castelu del Monte.

Castel del Monte je upisan na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi 1996. godine.

Castel del Monte se nalazi na stražnjoj strani talijanske kovanice Eura od 1 centa.

Plan dvorca
## Arhitektura

Castel del Monte je primjer zamka koji, budući da se nalazi izvan grada, ima snažan obrambeni izgled. To se očituje u dvostrukom zatvaranju prema van, kulama (26 m visokim), ali i zidovima (25 m). Ipak, bitan novi element, više karakterističan za gotiku nego za romaniku, je otvaranje u veliko središnje dvorište (promjera 56 metara), ali i nedostatak opkopa oko dvorca i mosta na ulazu.

Još jedan detalj koji dokazuje kako je ova građevine zamišljena više kao dvorac za uživanje nego kao obrambena utvrda jesu stubišta u kulama koje vode na drugi kat. Ona su, naime, zakrivljena s desna ulijevo, dok je praksa u srednjem vijeku bila da se stubišta prave zakrivljena slijeva udesno kako bi se onemogućilo eventualnim neprijateljima da idući nagore zamahuju mačevima, dok su branitelji mogli odozgo lagano da se brane zamahujući mačevima u desnoj ruci.

Tlocrt utvrde (ali i njenih osam kula) je izveden isključivom uporabom osmerokuta u strogoj simetriji što ukazuje na geometrijsku kompoziciju.

Ulazna vrata plastički su izdvojena i naglašena visokim zabatom, kapitelima i vijencem. Podjelu unutrašnjosti na dva kata čitamo izvana po uskom zaobljenom vijencu koji obilazi čitavu građevinu i dijeli je horizontalno.

## Povezano

* Gotička arhitektura

## Izvori

* Jadranka Damjanov, *Likovna umjetnost II.*, Školska knjiga, Zagreb, 1994. ISBN 953-0-20203-2

## Vanjske veze

* Fotogalerija Castel del Montea Arhivirano 2012-03-06 na Wayback Machine-u
# Banditaccia

Etruščanske nekropole Cerveterija i Tarkvinije| Svjetska baština UNESCO-a |
|  |
|
CerveteriLokacija Cerveterija u Italiji |
| Registriran | 2004. (28. zasjedanje) |
| Vrsta | Kulturno dobro |
| Mjerilo | i, iii, iv |
| Ugroženost | no |
| Referenca | UNESCO |

**Banditaccia** je velika etruščanska nekropola, primjer pogrebnih običaja od 9. do 1. st. pr. Kr. i izravan svjedok vrhunca etruščanske kulture kao najranije urbane civilizacije sjevernog Sredozemlja koja je prethodila rimskoj.

Ova nekropola u gradu Cerveteriju je remek-djelo kreativnosti i genijalnosti Etruščana. Neke su grobnice monumentalne, isklesane iz žive stijene i zatvorene impresivnim tumulima (grobnim humcima). Mnoge imaju isklesane unutarnje zidove, dok druge imaju zidne slike izvanredne kvalitete. Zbog toga su, zajedno s onima u Monterozziju (groblje Tarkvinije) upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 2004. godine.

*Tomba dei Rilievi*, Grobnica reljefa, Banditaccia*Sarkofag supružnika* iz grobnice u Banditacciji, Rim
Nekropola se sastoji od tisuća grobova koji pokrivaju površinu od 400 ha organiziranih poput gradskog plana, s ulicama, malim trgovima i četvrima. Na lokaciji se nalaze veoma različite grobnice: rovovi isklesani iz stijene, tumuli, i poneke iz stijene isklesane grobnice u obliku nastambe ili kuće sa svim bogatstvom građevinskih detalja.

Grobnice datiraju od 9. (Vilanovska kultura) do 3. st. pr. Kr (kasno Etrursko razdoblje). Najstarije grobnice su u obliku jame u obliku vrča u koju se spremao pepeo pokojnika. Iz Etrurskog razdoblja su dvije vrste grobnica: tumuli ispod humaka i "dice" – kvadratne grobnice u dugim nizovima pored “cesta”. Postoje dvije glavne takve ceste: *Via dei Monti Ceriti* i *Via dei Monti della Tolfa* (6. st. pr. Kr.).

Tumuli su kružni zemljeni humci ispod kojih su grobnice isklesane u živoj stijeni, a predstavljaju rekonstrukciju kuće pokojnika s hodnikom (*dromos*), središnjom dvoranom i par soba. Ove grobnice su jedini dokaz etruščanske stambene arhitekture i urbanističkog planiranja drevnih Etruščanskih gradova. Kao takve, one su i najraniji primjer urbanizma u zapadnoj Europi.

Najslavniji tumul je *Tomba dei Rilievi* (Grobnica reljefa, 3. st. pr. Kr.), koja je prema natpisima sa zidova pripadala čovjeku po imenu Matunas, a bila je ukrašena izvrsnom serijom fresaka, reljefa i skulptura velike serije ondašnjih alatki. Najnovije su grobnice iz 3. st. pr. Kr. a imaju izvanjsku oznaku (cippiI, kružnu za muškarce i u obliku male kuće za žene. Većina nalaza iz Banditaccija se danas nalazi u Državnom etruščanskom muzeju u Rimu i Arheološkom muzeju u Cerveteriju.

## Povezano

* Etruščanska umjetnost

## Reference

## Vanjske veze

* Galerija fotografija (Banditaccia) Arhivirano 2008-04-19 na Wayback Machine-u
* Nekropola u Banditacciji
# Monterozzi

Etruščanske nekropole Cerveterija i Tarkvinije| Svjetska baština UNESCO-a |
|  |
|
MonterozziLokacija Monterozzija u Italiji |
| Registriran | 2004. (28. zasjedanje) |
| Vrsta | Kulturno dobro |
| Mjerilo | i, iii, iv |
| Ugroženost | no |
| Referenca | UNESCO |

**Monterozzi** je velika etruščanska nekropola, primjer pogrebnih običaja od 9. do 1. st. pne. i izravan svjedok vrhunca etruščanske kulture kao najranije urbane civilizacije sjevernog Sredozemlja, koja je prethodila rimskoj.

Ova nekropola grada Tarkvinije (etruščanski: *Tarchnal*) je remek-djelo kreativnosti i genijalnosti Etruščana. Neke su grobnice monumentalne, isklesane iz žive stijene i zatvorene impresivnim tumulima (grobnim humcima). Mnoge imaju isklesane unutarnje zidove, dok druge imaju zidne slike izvanredne kvalitete. Zbog toga su, zajedno s onima grada Cerveteri (Banditaccia), upisane na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 2004. godine.

Nekropola se sastoji od 6,000 grobova uisklesanih u stijeni, a slavna je po njih 200 koje su potpuno oslikane iznutra. Najstarija oslikana grobnica je iz 7. st. pne. Tarkvinijske zidne slike velikih dimenzija su iznimne zbog svojih formalnih kvaliteta, ali i zbog svog sadržaja jer prikazuju sva područja života, smrti i religijskih vjerovanja drevnih Etruščana. Jedinstveno svjedočanstvo života ove izgubljene civilizacije.

Freske u *Grobnici leoparda (Tomba dei Leopardi)*, Monterozzi kod Tarkvinije, Lazio, oko 5. st. pne.

## Historija

*Tifon*, freska iz grobnice u Monterozziju.
Tarkvinija je već bila uspješan grad kada je Demarat Korintski doveo grčke obrtnike. Bio je prijestolnicom *Saveza dvanaest etrurskih gradova* i u najranijoj povijesti Rima spominje se kao dom dvaju kraljeva, Lucija Priska i Lucija Superbusa. Vjeruje se kako iz Tarkvinije potječe većina rimskih vjerskih običaja i ceremonija.

Nakon što su Rimljani svrgli Tarkvinija Oholog, građani Tarkvinije i Veiija su pokušali da ga vrate na tron. Godine 358. pne. Tarkvinijci su uhvatili i pogubili 307 rimskih vojnika, nakon čega je uslijedio 50-godišnji rat s Rimom koji je završio 40-godišnjim mirom 308. pne. Rimljani su naposljetku pokorili Tarkviniju, i iako se ne zna točno kada, poznato je da je 181. pne., njena luka *Graviscae* (današnja Porto Clementino) već bila rimskom kolonijom. Iz Tarkvinije se izvozilo vino i koralji, ali nije bila osobito važno mjesto u rimsko doba, i polako je zarasla u okolna brda. Spominje se tek 456. godine kao rodno mjesto jednog biskupa.

## Reference

## Povezano

* Etruščanska umjetnost

## Vanjske veze

* Službene stranice Monterozzija Arhivirano 2011-06-06 na Wayback Machine-u
# Nacionalni park Cilento i Vallo di Diano

Nacionalni parkovi Cilento i Vallo di Diano s arheološkim lokacijama Paestum i Velia, i samostanom u Paduli| Svjetska baština UNESCO-a |
|  |
|  Italija

Nacionalni park Cilento i Vallo di DianoLokacija NP Cilento i Vallo di Diano u Italiji |
| Registriran | 1998. (22. zasjedanje) |
| Vrsta | Kulturno dobro |
| Mjerilo | iii, iv |
| Ugroženost | no |
| Referenca | UNESCO |

**Nacionalni park Cilento i Vallo di Diano** (talijanski : *Parco Nazionale del Cilento e Vallo di Diano*, skr. PNCV) je talijanski nacionalni park, osnovan 1991. god., koji se nalazi u regiji Salerno (pokrajina Kampanija), a uključuje veliku zemljopisnu cjelinu Cilento i Vallo di Diano sa svim općinama, cilentansku obalu i njenu središnju šumu *Pruno*. Uprava parka se nalazi u Vallo della Luciana na trgu Santa Caterina br. 8.

Panorama zaljeva *Santa Maria di Castellabate*
Karta pokrajine Salerno s istaknutim područjem NP Cilento

## Administrativna podjela

Općine koje se nalaze u parku su: Agropoli, Aquara, Ascea, Auletta, Bellosguardo, Buonabitacolo, Camerota, Campora, Cannalonga, Capaccio-Paestum, Casalbuono, Casal Velino, Casaletto Spartano, Caselle in Pittari, Castel San Lorenzo, Castelcivita, Castellabate, Castelnuovo Cilento, Celle di Bulgheria, Centola, Ceraso, Cicerale, Controne, Corleto Monforte, Cuccaro Vetere, Felitto, Futani, Gioi, Giungano, Laureana Cilento, Laurino, Laurito, Lustra, Magliano Vetere, Moio della Civitella, Montano Antilia, Montecorice, Monteforte Cilento, Monte San Giacomo, Montesano sulla Marcellana, Morigerati, Novi Velia, Omignano, Orria, Ottati, Perdifumo, Perito, Petina, Piaggine, Pisciotta, Polla, Pollica, Postiglione, Roccadaspide, Roccagloriosa, Rofrano, Roscigno, Sacco, Salento, San Giovanni a Piro, San Mauro Cilento, San Mauro la Bruca, San Pietro al Tanagro, San Rufo, Santa Marina, Sant'Angelo a Fasanella, Sant'Arsenio, Sanza, Sassano, Serramezzana, Sessa Cilento, Sicignano degli Alburni, Stella Cilento, Stio, Teggiano, Torre Orsaia, Tortorella, Trentinara, Valle dell'Angelo i Vallo della Lucania.

## Historija

Park je službeno osnovan 6. prosinca 1991. god. u zaštitu područja Cliento od rastuće bespravne izgradnje i masovnog turizma. God. 1998. upisan je na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi, zajedno s drevnim grčkim gradovima Paestum i Velia, kao i sa samostanom u Paduli. Ostali parkovi prirode koji se nalaze u području parka su "Park prirode Foce Sele-Tanagro" (sa šumom Persano) i "Pomorski rezervat Punta Licosa" u općini Castellabate. Od zanimljivih lokacija ističu se "Spartakove špilje" (Castelcivita) i "Špilje u Pertosi".

## Galerija

* *Marina di Camerota* u parku Cilento
* Tisućljetno stablo masline u Ascei
* Park kod Canalonga
* Endemska Primula palinuri, simbol nacionalnog parka, ispred zaljeva Camerota
* Posejdonov hram u Paestumu

## Vanjske veze

* (`it`) Službena stranica parka Arhivirano 2012-07-22 na Wayback Machine-u