Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Johannes Vilhelm Jensen

|  Johannes V. Jensen |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Johannes Vilhelm Jensen (1873-januara-20)20. januara 1873.  Farsø, Danska |
| Smrt | 25. novembra 1950. (dob: 77)  Kopenhagen, Danska |
| Nacionalnost | Danac |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | pisac, novinar |
| Opus |
| Književni pravac | modernizam |
| Književne vrste | roman, drama, poezija |
| Jezik | danski jezik |
| Znamenita djela |
| *Kongens Fald* *Den Lange Rejse* *Himmerlandshistorier* |

**Johannes Vilhelm Jensen** (Farsø, 20. siječnja 1873. - København, 25. studenog 1950.) je bio danski književnik i dobitnik Nobelove nagrade za književnost 1944. godine.

Johannes Vilhelm Jensen je rođen 20. siječnja 1873. u Farsu, a školovao se na kopenhagenskom sveučilištu. Njegova djela istaknuta su zbog njihovog profiniranog razumijevanja i suosjećajnog portretiranja skromnih ljudi. Prvo priznanje dobio je za svoje djelo *Priče iz Himmera* (*Himmerlandshistorier*, 1898. - 1910.), kolekciju narodnih priča iz njegove rodne provincije.

Jensen je bio fasciniran teorijom evolucije i to je dokazao sa svojih 6 romana (1909. - 1920.) u kojima je iznio svoje mišljenje o razvoju čovjeka od primata pa do inteligentnog bića. Ti romani su 1938. spojeni u jedan roman u dva dijela koji je naslovljen *Dugi put* (*Den Lange Rejse*).

Jensen, koji je književnosti dopirnio sa više od 60 zbirki pjesama, drama i romana, za taj je opus 1944. dobio Nobelovu nagradu za književnost. Ipak, Jensen je bio kontroverzna figura u danskom kulturnoumjetničkom životu. Bio je neobazrivi polemičar, a njegove često upitne rasne teorije naštetile su njegovom ugledu. Ipak, nikada nije pokazivao fašističke tendencije.

Danas ga se smatra ocem danskog modernizma, posebno na polju poezije, u koju uvodi pjesmu u prozi kao i zbog korištenja direktnog i jasnog jezika. Njegov utjecaj bio je očit sve do kraja 60-ih godina, a njegov roman *Kongens Fald* proglašen je, 1999. godine, najboljim danskim romanom XX. stoljeća. Umro je 25. studenog 1950. u Kopenhagenu.

## Vanjske veze

* Autobiography at Nobelprize.org
* Biography and works of Jensen Arhivirano 2005-11-01 na Wayback Machine-u
# André Gide

| André Gide
 |
| --- |
|   |
|  |
| Puno ime
 | André Paul Guillaume Gide
 |
| Rođenje
 | 22. studenog 1869.  Pariz, Francuska
 |
| Smrt
 | 19. veljače 1951.  Pariz, Francuska
 |
| Književne vrste
 | roman, esej
 |
| Književni period
 | avangarda
 |
| Važnija djela
 | *Vatikanski podrumi* *Krivotvoritelji novca* *Zemaljska hrana* |
| Nagrade
 |  Nobelova nagrada za književnost 1947.
 |
|  |
| Potpis
 |  |

**André Paul Guillaume Gide** (Pariz, 22. studenog 1869. - Pariz, 19. veljače 1951.) bio je francuski književnik, dobitnik Nobelove nagrade za književnost 1947.

## Književni počeci

André Gide je rođen u Parizu 1869. Njegov otac, fakultetski profesor prava, umro je 1880. Gide je odrastao u Normandiji, uglavnom kao usamljenik. Poslije smrti majke 1895., oženio se rodicom Madeleine Rondeaux, ali ovaj brak je bio samo formalan.

Godine 1891. Gide je objavio svoj prvi roman, *Spisi Andrea Waltera* (u originalu: *Les Cahiers d'André Walter*). Od 1893. do 1894. putovao je u sjevernu Afriku. U Alžiru je postao prijatelj Oscara Wildea i priznao je svoju homoseksualnu orijentaciju.

## Zrelo doba

Gide je učestvovao u formiranju književnog časopisa *Nova francuska revija* 1908. (*Nouvelle Revue française*).

Roman *Vatikanski podrumi* (*Les caves du Vatican*) objavio je 1914. To je satira o lažima i prevarama života buržoazije.

Dvadesetih godina 20. vijeka, Gide je postao inspiracija za pisce poput Alberta Camusa i Jean-Paula Sartrea. Objavio je knjigu o Fjodoru Dostojevskom 1923. Kad je u svojim djelima branio svoju seksualnu opredijeljenost, kao u zbirci eseja *Koridon* (1924.), to je izavalo jake kritike javnosti. Gide je ovo svoje djelo smatrao svojim najznačajnijim ostvarenjem.

Imao je kći, Catherine, rođenu 1923., iz vanbračne veze.

Svoju autobiografiju, Gide je objavio 1926. pod imenom *Ako zrno ne umre* (*Si le grain ne meurt*). Kasnije je putovao po srednjoj Africi, Kongu i Čadu. Bio je kritičan prema francuskim kolonijalnim metodama eksploatacije.

Tokom tridesetih godina, kratko je bio zanesen idejom komunizma, ali se u nju razočarao poslije posjete Sovjetskom Savezu.

Gide je ponovo otišao u Afriku 1942. i tamo živio za vreme Drugog svjetskog rata.

## Vanjske veze

* Biografija i citati Arhivirano 2018-11-11 na Wayback Machine-u
* Detaljna biografija
* Hronološka lista dela Andre Žida
* Centar za studije o Andre Židu Arhivirano 2017-10-16 na Wayback Machine-u
* Prijatelji Andre Žida Arhivirano 2009-09-13 na Wayback Machine-u
# Halldór Laxness

|  Halldór Laxness |
| --- |
| Službeni portret Nobelove fundacije |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Halldór Guðjónsson (1902-aprila-23)23. aprila 1902.  Reykjavík, Island (tada  Kraljevina Danska) |
| Smrt | 8. februara 1998. (dob: 95)  Reykjavík, Island |
| Pseudonim | Halldór Kiljan Laxness |
| Nacionalnost | Islanđanin |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | pisac, novinar |
| Opus |
| Književni pravac | magijski realizam modernizam |
| Književne vrste | proza, poezija, drama |
| Jezik | islandski |
| Znamenita djela |
| *Sjálfstætt fólk* *Atómstöðin* *Íslandsklukkan* |

**Halldór Kiljan Laxness** (pravo ime:*Halldór Guðjónsson*), (Reykjavik, 23.4. 1902. - Gljúfrasteinn kraj Mosfellsbæra, 8.2. 1998.) bio je islandski književnik. U mladosti je koketirao s katolicizmom, da bi kasnije postao blizak socijalizmu. Najpoznatija su mu djela *Nezavisni ljudi* i *Atomska stanica*. Godine 1955. je dobio Nobelovu nagrade za književnost.

## Djela

* 1919. Barn náttúrurnar
* 1923. Nokkrar sögur
* 1924. Undir Helgahnúk
* 1925. Kaþólsk viðhorf
* 1927. Vefarinn mikli frá Kasmír (Roman)
* 1929. Alþýðubókin (Eseji)
* 1930. Kvæðakver (Poezija)
* 1931. Þú vínviður hreini + 1932 Fuglinn í fjörunni (Roman) (Salka Valka)
* 1933. Í austurvegi (Reportaža) / Fótataka manna (Priče)
* 1934. Straumrof (Dramska produkcija)
* 1934. Sjálfstætt fólk I + 1935 Sjálfstætt fólk II (Romani)
* 1937. Dagleið á fjöllum (Eseji)
* 1938. Gerska æfintýrið (Reportaža)
* 1937. Ljós heimsins + 1938 Höll sumarlandsins + 1939 Hús skáldsins + 1940 Fegurð himinsins (Romani)
* 1942. Sjö töframenn (Priča) / Vettvángur dagsins (Eseji)
* 1943. Íslandsklukkan + 1944 Hið ljósa man + 1946 Eldur í Kaupinhafn (Romani)
* 1946. Sjálfsagðir hlutir (Eseji)
* 1948. Atómstöðin (Roman)
* 1950. Snæfríður Islandssól (Dramska produkcija) / Reisubókarkorn (Eseji)
* 1952. Gerpla (Roman) / Heiman eg fór
* 1954. Þættir (Priče) / Silfurtúnglið (Dramska produkcija)
* 1955. Dagur í senn (Eseji)
* 1957. Brekkukotsannáll (Roman)
* 1959. Gjörningabók (Eseji)
* 1960. Paradísarheimt (Roman)
* 1962. Strompleikurinn (Drama) / Prjónastofan Sólin (Drama)
* 1963. Skáldatími (Eseji)
* 1964. Sjöstafakverið (Priče)
* 1965. Upphaf mannúðarstefnu (Eseji)
* 1966. Dúfnaveislan (Drama)
* 1967. Íslendingaspjáll (Eseji)
* 1968. Kristnihald undir Jökli (Roman)
* 1969. Vínlandspúnktar (Eseji)
* 1970. Úa (Drama) / Innansveitarkronika (Roman)
* 1972. Yfirskygðir staðir (Eseji) / Norðanstúlkan (Drama) / Skeggræður gegnum tíðina (Eseji) / Guðsgjafaþulan (Roman) / Af skáldum (Eseji)
* 1974. Þjóðhátíðarrolla (Eseji)
* 1975. Í túninu heima (Memoari I)
* 1976. Úngur eg var (Memoari II)
* 1978. Sjömeistarasagan (Memoari III)
* 1980. Grikklandsárið (Memoari IV)
* 1981. Við heygarðshornið (Eseji)
* 1982. Bráðum kemur betri tíð... (Zbirka)
* 1984. Og árin líða (Eseji)
* 1986. Af mennigarástandi (Eseji)
* 1987. Dagar hjá múnkum (Memoari)

## Povezano

* *Intervju sa Laksnesom* (1973)

## Vanjske veze
# Salvatore Quasimodo

| Salvatore Quasimodo
 |
| --- |
|   |
|  |
| Rođenje
 | 20. kolovoza 1901. Modica, Italija
 |
| Smrt
 | 14. lipnja 1968. Napulj, Italija
 |
| Zanimanje
 | pjesnik, prevoditelj
 |
| Nacionalnost
 | Talijan
 |
| Nagrade
 |  Nobelova nagrada za književnost 1959.
 |

**Salvatore Quasimodo** (Modica, Sicilija, 20. kolovoza 1901. - Napulj, 14. lipnja 1968.), talijanski pjesnik i prevoditelj

Salvatore Quasimodo rođen je u Modici na Siciliji 1901. godine; do 1935. radio je kao inženjer, no tada napušta to zanimanje i posvećuje se predavanju talijanske književnosti u Milanu. Kao mladi pjesnik djelovao je u skupini pjesnika okupljenih oko časopisa *Solaria*, da bi se razvio u vodećeg pjesnika hermetične lirike.

Quasimodo je pisao nedorečenim rječnikom, suzdržanost njegovih stihova otkrivaju duboka značenja njegovih riječi i pjesničke poruke. Prevodio je djela grčkih tragičara (Eshila i Sofokla) te je, prema njihovim uzorima, razvijao stilsku čistoću i funkcionalnu jednostavnost izraza.
1959. godine dobio je Nobelovu nagradu za književnost. Umro je u Napulju 1968. godine.
# Jorgos Seferis

Bista Jorgosa Seferisa
Seferis (1921)
**Jorgos Seferis** (grčki: Γιώργος Σεφέρης, 13. mart, 1900—20. septembar, 1971) bio je jedan od najznačajnijih grčkih pesnika 20. veka, i dobitnik Nobelove nagrade za književnost 1963.

Seferis je bio njegov pseudonim, dok je pravo prezime porodice bilo Seferijadis (Σεφεριάδης).

Rođen je u mestu Urla u Maloj Aziji kod Smirne, a odrastao u Atini. Radio je u diplomatskoj službi Grčke i bio ambasador u Ujedinjenom Kraljevstvu od 1957. do 1962. Tokom 1950ih živeo je na Kipru.

## Dela

### Poezija

* Prekretnica (Στροφή, 1931)
* Cisterna (Στέρνα, 1932)
* Mitska istorija (bukvalno *Roman*, Μυθιστόρημα, 1935)
* Vežbanka (Τετράδιο γυμνασμάτων, 1940)
* Brodski dnevnik Ι (Ημερολόγιο καταστρώματος Ι, 1940)
* Brodski dnevnik ΙΙ (Ημερολόγιο καταστρώματος ΙΙ, 1944)
* "Drozd" ("Κίχλη", 1947)
* Brodski dnevnik ΙΙΙ (Ημερολόγιο καταστρώματος ΙΙΙ, 1955)
* Tri skrivene pesme (Τρία κρυφά ποιήματα, 1966)

### Proza

* Eseji, u 3 toma
* Prevodi (1965)
* Dnevnici (7 tomova, posthumno 1975-1990)
* Šest noći na Akropolju (posthumno 1974)
* Varvaras Kalostefanos - skice (posthumno 2007)
# Šmuel Josef Agnon

|  Shmuel Yosef Agnon שמואל יוסף עגנון |
| --- |
| Biografske informacije |
| Rođenje | (1888-jula-17)17. jula 1888.  Bučač, Ukrajina (tada  Kraljevstvo Galicije) |
| Smrt | 17. februara 1970. (dob: 81)  Jeruzalem, Izrael |
| Nacionalnost | Židov |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | književnik |
| Opus |
| Književni pravac | kasni modernizam |
| Književne vrste | proza |
| Jezik | hebrejski |
| Znamenita djela |
| *Hakhnasat Kallah* |

**Shmuel Yosef Agnon** (hebrejski שמואל יוסף עגנון, Bučač, 17. srpnja 1888. - Jeruzalem, 17. veljače 1970.) je bio prvi hebrejski pisac koji je dobio Nobelovu nagradu za književnost (1966.). Nagradu je dobio zajedno s pjesnikinjom Nelly Sachs. Na engleskom su njegova djela izdavana pod imenom **S. Y. Agnon** (hebrejski: ש"י עגנון).

Jedna od centralnih figura moderne hebrejske književnosti, Agnon je rođen u ukrajinskom mjestu Bučač, kasnije je emigrirao u Palestinu, a umro je u Jeruzalemu. Njegova djela se bave konfliktom između tradicionalnog židovskog života i jezika s modernim svijetom. Ona također pokušavaju obnoviti blijedeću tradiciju europskih *shtetla*.
# Pablo Neruda

|  Pablo Neruda |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Neftalí Ricardo Reyes Basoalto (1904-jula-12)12. jula 1904.  Parral, Čile |
| Smrt | 23. septembra 1973. (dob: 69)  Santiago, Čile |
| Pseudonim | Pablo Neruda |
| Nacionalnost | Čileanac |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | pjesnik, diplomat |
| Opus |
| Književni pravac | avangarda |
| Književne vrste | poezija |
| Jezik | španjolski |
| Znamenita djela |
| *Veinte poemas de amor y una canción desesperada* *Cien Sonetos de Amor* *Canto general* *España en el corazón* |
| Potpis |
|  |

**Pablo Neruda** (Parral, 12. srpnja 1904. - Santiago de Chile, 23. rujna 1973.), čileanski je pjesnik, pravim imenom **Ricardo Eliezer Neftalí Reyes Basoalto**.

Kao diplomat proveo je više godina u Madridu gdje se sprijateljio s Lorcom i drugim španjolskim pjesnicima te pristupio antifašističkom pokretu, zbog čega je u svojoj domovini bio proganjan. U početku piše pretežno ljubavnu liriku, a kasnije prelazi na društveno i politički angažiranu poeziju koja govori protiv ratnih strahota i ustaje u obranu potlačenih.

Objavio je 19 zbirki poezije, od kojih su značajnije "Španjolska u srcu" u kojoj daje potresnu, ali uvjerljivu sliku borbe španjolskog naroda. Život i svijet doživljavao je prvenstveno čulno, pa su uzbuđenje, ogorčenje, samilost i srdžba osnovni motivi njegove poezije.

Stilski, prešao je put od neoromantizma preko nadrealizma do čiste borbene i socijealne poezije. Osnovne su mu teme u ranijim godinama ljubav, kasnije pustoš, samoća, patnje, borba i smrt. Njegov vulkanski temperament, vječita spremnost da na nešto reagira i da se za nešto bori, učinio ga je jednim od najplodnijih (30 zbirki), ali i kvalitativno najneujednačenijih velikih pjesnika XX. stoljeća.

Njegov Sveopći spjev (Canto general, 1950.), postao je simbolom stremljenja za književnost čileanskog naroda.

Godine 1971. dodijeljena mu je Nobelova nagrada za književnost.

Ostala djela: Crepusculario; Sto ljubavnih soneta; Dvadeset ljubavnih i jedna očajna; Prstenovi; Pokušaj neizmjernog čovjeka; Boravak na zemlji; Elementarne ode; Podsjetnik s Crnog otoka; Ruke dana; Kraj svijeta.

## Fiktivni portreti

U filmu *Il Postino* ("Poštar") iz 1994. godine lik Pabla Nerude je tumačio Philippe Noiret.
# Heinrich Böll

| Heinrich Theodor Böll |
| --- |
| Spomenik Heinrichu Böllu u Berlinu |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 21.12. 1917. Köln, Njemačko Carstvo |
| Smrt | 16.7. 1985. |
| Nacionalnost | njemačko |
| Inspiracija |
|
Od
* Thomas Mann
 |

Heinrich Böll, 1981
**Hajnrih Teodor Bel** (nemački: *Heinrich Theodor Böll*) (21. decembar 1917 - 16. jul 1985) je jedan od najistaknutijih i najčitanijih nemačkih pisaca 20. veka. U autobiografskom eseju O sebi samom (1958) pominje dve sudbinske činjenice koje su ga bitno opredelile u književnost. Prva je liberalno poreklo njegove porodice, otvorene za umetnost (otac mu je bio skulptor), a druga rodni krad Keln, sa svojim kontrastima između katoličke buržoazije i „crvenog“ proletarijata. Imao je samo petnaest godina kada su nacisti prodrli u Keln. Bel je bio jedan od retkih mladih Nemaca koji se nije priključio Hitlerovoj omladini. Zato je regrutovan već početkom Drugog svetskog rata i šest godina je proveo na tri fronta. Ranjen je četiri puta, a krajem rata bio je zarobljen i deportovan u američki logor u Francuskoj. U razoreni Keln vratio se 1945. i tada se upisao na studije. U to vreme počeo je da piše, objavivši tokom dve godine u novinama šezdesetak novela. Od 1951. godine kada je objavio roman (Gde si bio, Adame?) pisanje mu je postalo stalno zanimanje.

Na početku svog književnog rada Bel opisuje beznadežnost života vojnika, nepodnošljivu okrutnost koju je doživeo dok je služio vojsku. Kasnije je počeo da piše i o stvarnosti modernog nemačkog društva. Pažnju kritike i šire čitalače publike privukao je već svojim drugim romanom I ne reče ni jednu reč (1953). Godine 1968. Bel je počeo da radi kao predavač na Frankfurtskom univerzitetu, a od 1972. aktivno se uključuje u politički život Nemačke. Umro je u Bonu 1985. godine.

Ostala najvažnija dela Hajnriha Bela su:

* *Kuća bez čuvara* (1954),
* *Hleb ranih godina* (1955),
* *Bilijar u pola deset* (1959),
* *Mišljenja jednog klovna* (1963),
* *Prečesto ideš u Hajdelberg* (1970),
* *Grupni portret s damom* (1971),
* *Izgubljena čast Katarine Blum* (1974),
* *Žene u pejzažu sa rekom* (1985),
* *Zaveštanje* (1985)...

„Za delo koje je spojilo široke perspektive njegovog doba i istančanu veštinu slikanja likova i doprinelo obnovi nemačke literature, Hajnrih Bel je 1972. godine dobio Nobelovu nagradu za književnost.“
# Patrick White

|  Patrick White |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Patrick Victor Martindale White 28. svibnja 1912.  London, Ujedinjeno Kraljevstvo |
| Smrt | 30. rujna 1990.  Sydney, NSW, Australija |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | pisac |
| Opus |
| Književni pravac | modernizam |
| Književne vrste | proza, poezija, drama |
| Jezik | engleski |
| Znamenita djela |
| * *Voss*
 |

**Patrick Victor Martindale White** (London, 28. svibnja 1912. – Sydney, 30. rujna 1990.) je bio australski pisac i nobelovac koji se danas smatra jednim od najvećih romanopisaca engleskog jezika XX. vijeka. Od 1935. godine pa do svoje smrti 1990. godine u Sydneyju, White je izdao ukupno 12 romana, tri zbirke priča i osam drama.

Whiteov stil uključuje humor, promjene narativne prespektive te primjenu tehnike toka svijesti. Godine 1973., "zbog [svoje] epske i psihologizirane vještine pričanja koja je u književnost uvela novi kontinent", White je nagrađen Nobelovom nagradom književnost i to kao prvi Australac kojemu je uručena ta nagrada.

## Opus

|  |  |
| --- | --- |
| **RomaniHappy Valley* (1939)
* *The Living and the Dead* (1941)
* *The Aunt's Story* (1948)
* *The Tree of Man* (1955)
* *Voss* (1957)
* *Riders in the Chariot* (1961)
* *The Solid Mandala* (1966)
* *The Vivisector* (1970)
* *The Eye of the Storm* (1973)
* *A Fringe of Leaves* (1976)
* *The Twyborn Affair* (1979)
* *Memoirs of Many in One* (1986)
* *The Hanging Garden* (2012) (nedovršen, posthumno)

**Zbirke pričaThe Burnt Ones* (1964)
* *The Cockatoos* (1974)
* *Three Uneasy Pieces* (1987)
 | **PoezijaThirteen Poems* / pisane pod pseudonimom Patrick Victor Martindale. – Sydney : privatno izdanje, (cca. 1929)
* *The Ploughman and Other Poems* – Sydney : Beacon Press, (1935)
* *Poems* – Victoria, B.C. : Soft Press, (1974)

**DrameBread and Butter Women* (1935) (nije izdana)
* *The School for Friends* (1935) (nije izdana)
* *Return to Abyssinia* (1948) (nije izdana)
* *The Ham Funeral* (1947) *prem.* Union Theatre, Adelaide, 1961.
* *The Season at Sarsaparilla* (1962)
* *A Cheery Soul* (1963)
* *Night on Bald Mountain* (1964)
* *Big Toys* (1977)
* *Signal Driver: a Morality Play for the Times* (1982)
* *Netherwood* (1983)
* *Shepherd on the Rocks* (1987)

**ScenarijThe Night the Prowler* (1978)

**AutobiografijaFlaws in the Glass* (1981)
 |

## Vanjske veze

* Autobiography Arhivirano 2001-12-27 na Wayback Machine-u at the official Nobel Prize web site.
* Why bother with Patrick White? A very complete website for Patrick White
* [1] Arhivirano 2008-01-26 na Wayback Machine-u Weblog readers' group discussing Patrick White's novel The Vivisector
* [2] Press release about the recent acquisition of the papers of Patrick White by the National Library of Australia
* [3] Finding aid for the papers of Patrick White
# Saul Bellow

| Saul Bellow |
| --- |
| Saul Bellow |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Lachine, Kanada |
| Smrt | 5.4. 2005. Brookline, Massachusetts |
| Nacionalnost | američko  |
| Opus |
| pisac |
| Inspiracija |
| proširi
Od
* Biblija, William Shakespeare, Stendhal, Fjodor Dostjoevski, Anton Čehov, Joseph Conrad, James Joyce, Thomas Mann, Franz Kafka
 |
| proširi
Na
* Philip Roth, Martin Amis, Ian McEwan, Salman Rushdie, Julian Barnes
 |

**Sol Belou** (*Saul Bellow*) (10. jun 1915. - 5. april 2005.), istaknuti američki pisac, nobelovac, rodio se u Kvebeku, a odrastao je u Čikagu. Njegovi roditelji, jevrejskog porekla, emigrirali su iz Rusije u Kanadu 1913. Do svoje devete godine živeo je u siromašnom delu Montreala punom Rusa, Poljaka, Ukrajinaca, Grka i Italijana. Studirao je antropologiju i sociologiju na univerzitetima američkog srednjeg Zapada, a kasnije je i predavao na nekoliko značajnijih američkih univerziteta: Prinstonu, Čikaškom i Njujorškom.

Pored romana, pisao je i drame, kritike članke i kraća prozna dela. Na početku svoje karijere bio je pod uticajem Trockog. Njegovo interesovanje se kasnije proširilo na polje kulture i tradicije i rusko-jevrejskog nasleđa.

Od prve objevljene priče Belou je preispitivao vezu glavni junak – pripovedač. Najznačajniji romani su mu

* Čovek bez oslonca (1944),
* Žrtva (1947),
* Ne propusti dan (1956),
* Hendreson, kralj kiše (1959),
* Hercog (1964),
* Humboltov dar (1975),
* Više se mre od slomljena srca (1987),
* Revelštajn (2000)...

Dobio je Pulicerovu nagradu za roman Humboltov dar 1975. godine.

„Za razumevanje ljudske prirode i za suptilne analize savremene kulture koje prožimaju njegovo celokupno delo“, Sol Belou je 1976. godine dobio Nobelovu nagradu za književnost.

Za ovog Amerikanca jevrejske veroispovesti mnogi svetski kritičari su još dosta davno napisali, da je uz Vilijema Foknera najznačajniji i „najtemeljniji“ romansijer moderne američke književnosti 20. veka. Tema gotovo svakog njegovog dela je „smrt kao izazov“ koju je još kao mlad „dva puta slučajno izbegao“. Njegovi opisi u delima često prolaze granice stvarnog, pa se sukobi pojedinaca ili grupa pretvaraju tada u simbole otuđenosti, sa teskobama u dušama i podsvesnim krivicama koje rasna mržnja često izaziva.

Najznačajnija svetska nagrada, Nobelova, uostalom, dodeljena mu je baš zbog takvih humanističkih stavova. A odmah čim je primio to priznanje novinarima je kazao: „Nobelova nagrada nije učinila srećnim ni jednog američkog dobitnika, naročito ne književnika. Sinkler Luis i Džon Štajnbek odmah su postali neverovatno sumorni, a što se tiče Ernesta Hemingveja, on je tada i prestao da piše“!

To se nije desilo sa Belouom, jer je napisao potom još mnogo dela, čak i drama, a otac je postao i posle pete ženidbe u 83. godini života, mada je tada već imao više unuka, dece tri ćerke iz ranijih brakova.

Umro je 5. aprila 2005. u Bruklinu (Masačusets, SAD).
# Czesław Miłosz

| Czesław Miłosz
 |
| --- |
|   |
|  |
| Rođenje
 | 30. lipnja 1911. Šeteniai, Litva
 |
| Smrt
 | 14. kolovoza 2004. Krakov, Poljska
 |
| Zanimanje
 | pjesnik, esejist
 |
| Nacionalnost
 | Poljak
 |
| Nagrade
 |  Nobelova nagrada za književnost 1980.
 |

**Czesław Miłosz** (Šeteniai, Litva, 30. lipnja 1911. – Krakov, 14. kolovoza 2004.) poljski pjesnik i pisac, nobelovac.

Rođen 1911. u Litvi, gdje je pohađao privatne škole, a kasnije gimnaziju u Vilniusu. Studirao je polonistiku i pravo.

U književnosti se javio manjom zbirkom poezije *Poema o ukočenom vremenu*.
U svojim kasnijim djelima je stilski bio blizak Aleksandru Watu i njegovoj temi katastrofizma (koja se javila još kod Witkacyja), ali je Miłoszev katastrofizam imao manju dubinu u tragičnom doživljaju svijeta. Osim toga je pokazivao zabrinutost za sudbinu kulture, zbog čega je pisao pjesme bez određenog sadržaja, te crpio teme iz primitivne i barbarske kulture tadašnjeg vremena, što se može vidjeti u njegovoj pjesmi *Z Chłopa król* (Kralj seljak).

U svom životu je mnogo proputovao, što zbog vlastitih razloga, što zbog vanjskih prilika odnosno neprilika. 1931. godine je kao stipendist boravio u Parizu, gdje se susreo s novim pravcima u književnosti. 1937. godine vraća se u Varšavu, gdje tinja predratna atmosfera i osjeća se napetost u zraku. Potaknut tim okolnostima pokušava pobjeći u Rumunjsku, međutim ne uspijeva, tako da 1941. godine, za vrijeme rata, i dalje boravi u Varšavi, živeći pod lažnim imenom i s lažnim dokumentima, radeći u poljskoj književnoj polulegalnosti i pišući pjesme i eseje.

Nakon Varšavskog ustanka 1944. godine, koji je izbio protiv njemačke okupacije, sa ženom Janinom odlazi u tada slobodni Krakov, a od tamo uspijeva dobiti diplomatski posao u SAD-u, gdje boravi u New Yorku, a zatim u Washingtonu. Za vrijeme boravka u SAD-u nije se bavio književnošću.

Godine 1949. bez supruge ponovo dolazi u Poljsku, gdje mu oduzimaju putovnicu, nazivajući ga izdajicom. Nekako uspijeva dobiti nazad svoju putovnicu te odlazi u Francusku kao kulturno-politički emigrant tražeći politički azil, namjeravajući se vratiti obitelji u Ameriku. Zbog toga ga i u Francuskoj nazivaju izdajicom i kukavicom te ga napadaju sa svih strana.

U političkom azilu je napisao svoje najpoznatije djelo *Zasužnjeni um*, jedno zbog koje je 1980. godine dobio Nobelovu nagradu za književnost.

Osim toga napisao je brojna druga djela od kojih su poznatija *Dolina Issy* (Dolina rijeke Isse, 1953.-1955.), *Rodzinna Europa* (Rodbinska Europa, 1959.), *Widzenia nad zatoką San Francisco* (Priviđenja nad zaljevom San Francisco, 1969.), *Ziemia Urlo* (Zemlja Urlo, 1977.) i druge.

## Vanjske veze

* Profil na poets.org
* Portet na culture.pl