# Vladimir Solovjov

| Vladimir Solovjov |
| --- |
| filozofija 19. veka |
| ruska filozofija |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | (1853-januara-28)28. januara 1853. |
| Smrt | 30. augusta 1900. (dob: 47) Uzkoje, Ruska Imperija |
| Obrazovanje |
| Školovanje | Moskva, Ruska Imperija |
| Filozofija |
| Škola/Tradicija | platonizam hrišćanski misticizam ruski simbolizam |
| Inspiracija |
|
Od
* Platon Aristotel Fjodor Dostojevski Ogist Kont Imanuel Kant Dante Aligijeri Valentin Plotin
 |
|
Na
* Nikolaj Berđajev Sergej Bulgakov Pavel Florenski Semjon Frank Andrej Beli Fjodor Dostojevski Aleksandar Kožev Aleksandar Blok
 |

**Vladimir Sergejevič Solovjov** (ruski: Влади́мир Серге́евич Соловьёв; Moskva, 28. januar 1853 — Uzkoje, 30. avgust 1900) bio je ruski filozof, teolog, pesnik, pisac pamfleta i književni kritičar, koji je igrao značajnu ulogu u razvoju ruske filozofije i poezije s kraja 19. i duhovnog preporoda s početka 20. veka.

## Život i rad

Vladimir Sergejevič Solovjov, sin istoričara Sergeja Mihajloviča Solovjova, rođen je u Moskvi, 28. januara 1853. Njegova majka, Poliksena Vladimirovna, bila je poljskog porekla, i među njenim precima bio je mislilac Grigorij Skovoroda.

U svojim tinejdžerskim danim Solovjov se odrekao pravoslavlja zarad nihilizma, ali je kasnije njegovo neodobravanje pozitivizma viđeno kao izražavanje stavova u skladu sa stavovima pravoslavne crkve.

U svom delu „Kriza zapadne filozofije: Protiv pozitivizma“ Solovjov je kritikovao pozitivističko odbijanje Aristotelovog esencijalizma, odnosno filozofskog realizma. Pozitivizam, prema Solovjovu, samo potvrđuje pojavu nekog objekta, negirajući intuitivnu realnost koju ljudi doživljavaju kao deo svoje svesti.

Vladimir Solovjov postao je prijatelj i poverenik Fjodora Dostojevskog. Suprotno od stavova Dostojevskog, Solovjov je bio naklonjen rimokatoličkoj crkvi. On se zalagao za ukidanje raskola (ekumenizam, sobornost) između pravoslavne i katoličke crkve - eventualno, „sa etičke i socijalne tačke gledišta“, spajajući sve u katolicizam.

Solovjov se nikada nije ženio, niti je imao decu, ali, vodio je idealizovane odnose, koje je ovekovečio u svojoj duhovnoj ljubavnoj poeziji, uključujući dve žene po imenu Sofija. Odbacio je tvrdnje mistične Ane Šmit, koja je tvrdila da je njegov božanski partner.

Solovjov je umro kao siromašni beskućnik 1900. godine, ostavljajući svog brata Mihajla Sergejeviča i nekoliko kolega da brane njegovo intelektualno nasleđe.

## Uticaj

Široko je rasprostranjeno mišljenje da je Solovjov bio glavna inspiracija za Dostojevskog za likove Aljoše i Ivana Karamazova u delu Braća Karamazovi. Uticaj Solovjova se takođe može videti u delima simbolista i neoidealista kasnije ruske sovjetske ere. Njegova knjiga „Smisao ljubavi“ može se posmatrati kao jedan od filozofskih izvora Tolstojeve „Krojcerove sonate“ (1889). Ovo je takođe delo u kome je uveo pojam “sizigi” da bi označio “bliski savez”.

Solovjov je uticao na religioznu filozofiju Nikolaja Berđajeva, Sergeja Bulgakova, Florenskog, Franka, na ideje Rudolfa Štajnera i poeziju i teoriju ruskih simbolista, odnosno Belija, Bloka i drugih.

## Reference

## Literatura

* Judith Deutsch Kornblatt (2009). *Divine Sophia: The Wisdom Writings of Vladimir Solovyov*. Cornell University Press. str. 22, 12. ISBN 978-0-8014-7479-8.
* Kostalevsky, Marina (1997). *Dostoevsky and SolovievThe Art of Integral Vision*. Yale University Press. ISBN 0-300-06096-3.

## Vanjske veze

* Biografija na sajtu Internet enciklopedije filozofije
* Njegova ili dela o njemu Arhivirano 2015-05-28 na Wayback Machine-u