# Jean-Paul Marat

Portret Jean-Paula Marata što ga je izradio Joseph Boze (1793.)
**Jean-Paul Marat** (Boudry, 24. svibnja 1743. - Pariz, 13. srpnja 1793.) je bio liječnik, politički teoretičar i znanstvenik najpoznatiji po svojoj karijeri radikalnog novinara i jednog ključnih osoba tokom Francuske revolucije. Njegovi novinski tekstovi bili su poznati po svojoj oštrini, nepokolebljivoj podršci revoluciji i njezinim vođama, zalaganju za osnovna ljudska prava i prava za najsiromašnije slojeve društva.

Marat je rođen u današnjoj Švicarskoj, u obitelji talijansko-francuskog porijekla. U dobi od 16 godina napustio je obiteljski dom te putovao po Europi, najviše boraveći u Engleskoj, gdje se školovao za liječnika. U tom je periodu stekao interes za filozofiju i politiku, a poseban utjecaj na njege izvršile su prosvjetiteljske ideje. U tom periodu objavljuje i nekoliko znanstvenih radova. Nakon pada Bastille, Marat se povezao s jakobincima i ubrzo postao član Konventa, iako se nikada formalno nije vezao ni uz jedan klub. Kako je revolucija napredovala, Marat je postajao sve radikalniji pristaša jakobinaca i sve žešći protivnik žirondinaca. Marat je, kao radikalni ljevičar, bio strastven pobornik sankilota, a svoje stavove je iznosio u brojnim pamfletima i novinama, posebice svojim *L'Ami du peuple* (sh. *Prijatelj naroda*), koje su mu poslužile kao veza s radikalnim jakobinskim vođama tokom 1793. godine.

Ipak, njegovi radikalni tonovi nisu naišli na opće prihvaćanje te se, posebno među žirondincima i simpatizerima istih javio otpor. Mlada plemkinja i simpatizerka žirondinaca Charlotte Corday izvršila je 13. srpnja 1793. godine atentat na Marata, probovši ga nožem u njegovoj kupaonici. Naime, Marat je zbog kožne bolesti (koju je dr. Josef Jelinek 1979. dijagnosticirao kao *dermatitis herpetiformis*) rijetko izlazio iz svog doma tako da je Cordayjeva morala dobiti pristup istome. To je uspjela fingirajući kako ima podatke o navodnoj žirondinskoj pobuni koja se spremala. Nakon što je Maratu, koji ju je dočekao u kadi, navela nekoliko imena koja je ovaj zapisao, zabila mu je nož u prsa. Ubod je probio pluća, aortu i lijevu klijetku uzrokovavši tako Maratovu smrt. Codrayjeva je na suđenju rekla kako je ubila Marata jer je u njemu vidjela glavni uzrok krvavog terora, smatrajući kako će isti prestati njegovom smrću. Pogubljena je četiri dana kasnije.

Marat je nakon atentata pretvoren u mučenika, a Jakobinski teror će tek nakon toga dosegnuti svoju najkrvaviju fazu. Maratova smrt je komemorirana na nekoliko poznatih umjetničkih djela, od kojih je svakako najznačanija *Mrtvi Marat* Jacquesa-Louisa Davida iz 1793. godine. David je bio vodeći slikar svoga doba, a uz to je bio i montanjar. Danas je ta slika jedna od najpoznatijih iz perioda Francuske revolucije. Posthumni prikaz događaja, temeljen na Davidovoj slici, a koji scenu prikazuje iz drugog kuta, uključujući i Charlotte Corday, izradio je 1860. godine Paul Jacques Aimé Baudry. Atentat je prikazan i u romanu *Les dieux ont soif* francuskog nobelovca Anatolea Francea.

Marat je pokopan ispod žalosne vrbe u vrtu bivšeg *Couvent des Cordeliers*. Njegovi ostaci su u studenom 1793. godine prebačeni u Panthéon.