# Rajko Grlić

| Rajko Grlić |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 2. septembra 1947.  (1947-09-02) Zagreb, FNR Jugoslavija |
| Nacionalnost | Hrvat |
| Državljanstvo | Hrvatska |
| Roditelji | Danko Grlić Eva Grlić |
| Rodbina | Vesna Domany Hardy (polusestra) |
| Znamenita djela |
| * *Bravo maestro*
* *Samo jednom se ljubi*
* *Karaula*
 |

**Rajko Grlić**, (Zagreb, 2. 9. 1947), jugoslavenski i hrvatski filmski režiser. Grlić je napravio svoj prvi amaterski film sa 14 godina, prvi nagrađeni profesionalni film sa 27. Studirao je u Pragu od 1967. do 1971. godine, uronjen u intelektualna i politička previranja tadašnjeg Praškog proljeća kao član studenskog štrajkačkog komiteta Praškog univerziteta u vrijeme sovjetske okupacije. Grlić je autor kultnih filmova kao što su: Samo jednom se ljubi, Bravo maestro, U raljama života, Za sreću je potrebno troje. U trenutku raspada Jugoslavije završavao je film Čaruga, a snimanje Karanovićeve Virdžine, čiji je bio producent, prekidala su prva puškaranja u Dalmatinskoj Zagori. Poslije raspada Jugoslavije odlazi u SAD, tačnije u Los Angeles, da uradi dugo odlaganu Fulbrajtovu stipendiju. Vraća se, pa opet odlazi da predaje na njujorškom univerzitetu. Zatim prelazi na Univerzitet u Ohajo gde je profesor i dan danas. 1994. godine u Istri, osnovao je filmsku školu – Imaginarnu akademiju. Bila je to škola za talentovane mlade ljude od Kazahstana preko Beograda, Tirane, Sarajeva, od Perua i Australije. Iz ove Imaginarne akademije izrastao je Međunarodni filmski festival Motovun. 2000 godine, stvara dugometražni dokumentarac o izborima u Hrvatskoj pod nazivom Novo, novo vrijeme. Film, sniman od novembra 1999. do februara 2000. godine, je najambiciozniji dokumentražni projekat ikada rađen u Hrvatskoj.

## Biografija

Rajko Grlić je rođen 2. 9. 1947 u Zagrebu u obitelji marksističkog filozofa Danka Grlića i novinarke-spisateljice Eve Izrael-Grlić. Grlićeva obitelj s očeve strane su podunavski Njemci. Obitelj Grlić (*izvorno Gerlich*) je došla u naše krajeve iz današnje Njemačke tj. Schwarzwalda u doba kraljice Marije Terezije i Habsburške Monarhije. Nastanili su se u podunavlju, a prezime su promijenili u 17. stoljeću preseljenjem iz Banata u Zagreb. Grlićeva majka je podrijetlom iz sarajevske židovske obitelji. Polubrat je Vesne Domany Hardy, koja je kćer njegove majke Eve iz njena prvog braka s partizanskim borcem Rudolfom Domanijem. Prvi kratki amaterski film uradio je 1963. U trogodišnjem razdoblju Grlić je uradio šest amaterskih filmova i dobio više od dvadeset nagrada na amaterskim jugoslovenskim filmskim festivalima. Grlić je diplomirao nakon dvije godine pohađanja škole "Radio i televizijskog novinarstva" u Zagrebu. Za to vrijeme je radio oko dvije godine kao voditelj na omladinskom TV showu za "TV Zagreb". 1966 završava srednju školu u Zagrebu. Kao glumac Rajko je proveo dvije godine sa Studentim eksperimentalnim kazalištem (SEK), nastupajući u dvije predstave, Ars longa vita brevis i Viet-rock. Putovao je s tim produkcijama širom bivše Jugoslavije, Italije, Njemačke, Poljske, Čehoslovačke, Bugarske i Turske. Iste godine Grlić je počeo studirati filozofiju na Sveučilištu u Zagrebu. Objavljuje svoj prvi profesionalni kratki film *Prolazak* na kojem je bio ujedno i redatelj i scenarist u produkciji Zagreb filma. U periodu od 1966 do 1970 objavljuje nekoliko priča i pjesama u zagrebačkim književnim časopisima: "Umjetnost i mi", "Razlog" i "Telegram". 1967 Grlić postaje student režije na FAMU , Akademija umjetnosti - Fakultet za film i televiziju, u Pragu, Češka, bivša Čehoslovačka. Na FAMU, u klasi profesora  on je napravio četiri kratka filma i dvije televizijske produkcije. *Mi iz Praga* je bio njegov prvi profesionalni televizijski dokumentarac objavljen kao redatelj i scenarist, također u produkciji TV Zagreba. Tokom sovjetske okupacije Čehoslovačke, Grlić je bio član štrajkačkog odbora na FAMU. *Svaki čovjek je dobar čovjek u hrđavom svijetu*, je njegov jednosatni TV dokumentarac snimljen 1969 u produkciji TV Zagreba ali mu je bilo zabranjeno javno prikazivanje. *Sve jedno drugo pojede* je sljedeći kratki film kojeg je napisao i režirao Grlić. Producent filma je bio FAS, Zagreb. Primio je nagradu TV Beograda za "Najbolji jugoslovenski kratki film 1971", kao i šest drugih nagrada. Također je prikazivan širom svijeta na nekoliko velikih festivala kratkog filma u Oberhausenu, Bilbau i ostalim. *Predgovor* je bio polusatni film u produkciji TV Beograda koji je ujedno bio njegov projekat za tezu. *Pohvale* je dokumentarac u šest dijelova u produkciji TV Zagreba kojem je bilo zabranjeno javno prikazivanje. 1972 Grlić radi na filmu Društvena igra, gdje je bio koscenarist sa Srđanom Karanovićem. To je bio njegov ​​prvi rad na scenariju za dugometražni igrani film. Film je režirao Karanović a producirao ga je beogradski Film danas. Premijerno je izveden u Quenzin de Realisatuer na filmskom festivalu u Cannesu. Od 1972 do 1974 radi na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu kao profesor filmske montaže i režije. Zbog svojeg židovskog podrijetla i principa koje nije htio pogaziti, Rajko je tokom 1990-ih i rata u Hrvatskoj u hrvatskim medijima bio proglašavan četnikom i Židovom "*koji se izmotava*". Nakon prijetnji upućenih njegovoj familiji, odlučio se sa suprugom i kćerkom preseliti u Ameriku. 2015 godine, u intervju za Jutarnji list, Grlić se deklarirao kao ateist. Trenutno živi na relaciji Amerika - Hrvatska.

## Filmska karijera

1974. objavljuje svoj prvi igrani film Kud puklo da puklo u produkciji Jadran filma i Croatia filma, Zagreb, u režiji Grlića i ko-autora Srđana Karanovića i Alexa Koenigsmarka. Zatim slijedi *Reci mi priču* (Pričaj mi priču), kratki igrani film režisera i scenariste Grlića u produkciji Adria filma, Zagreb. *Pitka voda i sloboda*, je kratki dokumentarni film koji je producirao, napisao i režirao Grlić. Film je bio zabranjen za javno prikazivanje.

## Filmografija

| Godina | Naziv filma/serije
 |
| --- | --- |
| 2016 | Ustav Republike Hrvatske
 |
| 2009 | Neka ostane među nama
 |
| 2006 | Karaula
 |
| 2005 | Roberto und Paolo - Zwei Leben fürs Theater
 |
| 2001 | Novo, novo vrijeme
 |
| 2000 | Josephine
 |
| 1998 | Pitka voda i sloboda III
 |
| 1991 | Čaruga
 |
| 1991 | Parizi - Istra
 |
| 1989 | Đavolji raj
 |
| 1986 | Pitke vode i slobode II
 |
| 1985 | Za sreću je potrebno troje
 |
| 1985 | To nije moj život, to je samo privremeno
 |
| 1984 | U raljama života
 |
| 1984 | Štefica Cvek u raljama života
 |
| 1982 | Zagreb
 |
| 1968 | Stvar srca
 |
| 1981 | Samo jednom se ljubi
 |
| 1981 | Plava laguna Poreč
 |
| 1978 | Bravo maestro
 |
| 1976 | Žestoke priče
 |
| 1974 | Kud puklo da puklo
 |
| 1974 | Pohvale
 |
| 1973 | Pričam ti priču
 |
| 1972 | Čovjek u rđavom svijetu
 |
| 1972 | Svaki je čovjek dobar
 |
| 1971 | Mi iz Praga
 |
| 1971 | Sve jedno drugo pojede
 |
| 1970 | Vypravej mi neco hezkého
 |

## Nagrade

* 1987. Pitke vode i slobode – Bronzani zmaj – Filmski festival u Krakovu
* 1986. Za sreću je potrebno troje – Festival mediteranskog filma u Valenciji
* 1989. Đavolji raj – najbolja režija – Međunarodni filmski festival u Tokiju
* 2007. Karaula – najbolja režija – Srebrni delfin – Festroia – Troia međunarodni filmski festival
* 2007. Karaula – Zlatni delfin - Festroia – Troia međunarodni filmski festival
* 2007. Karaula – Nagrada FIPRESCI - Festroia – Troia međunarodni filmski festival
* 2010. Neka ostane među nama – najbolja režija – Međunarodni filmski festival u Karlovim Varima
* 2011. Neka ostane među nama – Specijalna nagrada žirija - Festroia – Troia međunarodni filmski festival

## Reference

## Literatura

* Kraus, Ognjen (1998). *Dva stoljeća povijesti i kulture Židova u Zagrebu i Hrvatskoj*. Zagreb: Židovska općina Zagreb. ISBN 953-96836-2-9.
* Snješka Knežević, Aleksander Laslo (2011). *Židovski Zagreb*. Zagreb: AGM, Židovska općina Zagreb. ISBN 978-953-174-393-8.