Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Brooklyn Museum

The Burghers of Calais, ulaz u Bruklinski muzej
Igra Senet iz groba Amenhotepa III
**Bruklinkski muzej** (engleski: *Brooklyn Museum*), smješten na adresi 200 Eastern Parkway u njujorškoj općini Brooklyn, je drugi najveći muzej umjetnosti u New Yorku, i jedan od najvećih u SAD. Arnold L. Lehman je direktor Muzeja.

Otvoren je godine 1897. Zgrada Sastoji se od čeličnog okvira—ali je sagrađena po pravilima klasičnog udrastva—projektirala ju je slavna arhitektonska firma McKim, Mead, and White a sagradila Carlin Construction Company. Daniel Chester French, kipar poznat po radu na Lincoln Memorialu, izvajao je dvije alegorijske figure, *Brooklyn* and *Manhattan*, koje se nalaze na zabatu.

Bruklinski muzej se smatra jednom od najvažnijih umjetničkih institucija na svijetu, s obzirom da njegova zbirka sadrži preko milion i pol različitih izložaka, od drevnih egipatskih remek-djela do suvremene umjetnosti, uključujući umjetnost mnogih svjetskih kultura. Izlošci se nalaze u zgradi površine 52,000 m², napravljene u stilu Beaux-Arts. Procjenjuje se da ga svake godine posjeti oko 500.000 ljudi.

Smješten je u centralnom dijelu Brooklyna, a nalazi se pola sata vožnje od središta Manhattana, odnosno 15 munuta od središta Brooklyna. Do njega se može doći preko Eastern Parkway-Brooklyn Museum stanice podzemne željeznice station koja opslužuje linije IRT Eastern Parkway Line, i obljižnjom stanicom Botanic Garden koja opslužuje Franklin Avenue Shuttle. Muzej se nalazi na ulicama Eastern Parkway, Washington Avenue, i na istoj parceli zemljišta na kome se nalazi bruklinski botanički vrt, Mount Prospect Park, i Centralno krilo Bruklinske javne biblioteke.

## Povezano

* Obrazovanje u New Yorku
* Popis muzeja i kulturnih institucija u New Yorku
* Izložba Sensation

## Vanjske veze

* Brooklyn Museum website Arhivirano 2001-04-01 na Wayback Machine-u
# Korintski kanal

| Korintski kanal *Διώρυγα της Κορίνθου* |
| --- |
| Brod u kanaluBrod u kanalu |
| Mjesto
 | Peloponez (Korint)
 |
| Država
 |  Grčka
 |
| Vrijeme gradnje | 1882. - 1893.
 |
| Otvorenje
 | 25. jul 1893.
 |
| Tip građevine
 | kanal
 |
| **Arhitekti i izvođači radova** |
| Graditelj
 | István Türr i Béla Gerster
 |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| Web
 | www.aedik
 |

**Korintski kanal** (grčki: Διώρυγα της Κορίνθου, Dioriga tis Korinthou) je pomorski put u Grčkoj koji spaja Korintski zaljev na sjeverozapadu, sa Saronskim zaljevom u Egejskom moru, na jugoistoku.

## Karakteristike

Prokopan je preko uske Korintske prevlake i razdvaja poluotok Peloponez od ostatka grčkog kopna, pa je on danas zapravo otok. Kanal je dug 6.3 km, a dubok je 8 metara, širina mu varira od minimalnih 21 metara pri dnu do maksimalnih 25 metara na površini vode. Prokopan je u vapnenjačkim stijenama, koje na pojedinim mjestima dosežu visinu do 75 metara od morske razine. Izgradnjom Korintskog kanala štedi se oko 700 km plovnog puta oko Peloponeza, ali je on danas preuzak za moderne teretne brodove, jer može primiti brodove širine do 16 metara, i gaza do 7 metara. Tako da se danas njime koriste većinom manji brodovi i jahte, pa kanalom prođe oko 15 000 brodova godišnje. Kanal je donio velike ekonomske koristi ulaznim lukama; Poseidonia na sjeverozapadu i Isthmia na jugoistoku.

## Historija gradnje

Radovi na kanalu započeli su 1882. i odužili su se sve do 1893. kad je svečano otvoren. To je bila kulminacija želja koje su postojale još od antičkih vremena.

Karta Peloponeza sa pozicijom kanala
Još je Perijandar drugi tiranin grada Korinta dao sagraditi Diolkos oko 600. pne., popločeni kameni put preko Korintske prevlake kojim su se manji brodovi sistemom nalik na željeznicu mogli prebacivati preko prevlake. Taj sistem se najvjerojatnije koristio sve do 9. vijeka.

Brojni grčki vladari kovali su planove o prokapanju tog kanala, ali je najdalje u realizaciji otišao rimski car Neron koji je inspiraciju za gradnju kanala dobio za vrijeme posjeta Istamskim igrama oko 66. On je doista nekoliko mjeseci kasnije 67. svečano otvorio radove, koji su otpočeli sa hiljadama radnika i robova, samo iz Judeje dopremljeno je 6000 zatvorenika, radovi su naprasno prekinuti nakon Neronova ubojstva. Tragovi tih radova bili su vidljivi još donedavno. Venecijanci su također pokušali nastaviti Neronov kanal 1687. ali su ubrzo odustali.

## Reference

## Vanjske veze

* Corinth Canal (službene stranice kanala) Arhivirano 2011-09-06 na Wayback Machine-u (`en`)
* *Corinth Canal* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
# Zlatibor

**Zlatibor** ima više značenja:

## Geografija

* Zlatibor, planina u zapadnoj Srbiji, jugozapadno od Užica
* Zlatibor, grad u zapadnoj Srbiji, 20 km jugozapadno od Užica, u opštini Čajetina

## Sport

* FK Zlatibor, fudbalski klub sa sjedištem u Čajetini, osnovan 1945.
* KK Zlatibor, košarkaški klub sa sjedištem u Čajetini, osnovan 1978.

## Povezano

* Zlatiborac
# Aigues-Mortes

| Eg-Mort Aigues-Mortes
 |
| --- |
|  |
|  |
|  Grb
 |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Francuska
 |
| Region
 | Langdok-Rusijon
 |
| Departman
 | Gard
 |
| Okrug
 | Nim
 |
| Kanton
 | Eg Mort
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo (2011-01-01) | 8543
 |
| Gustina stanovništva
 | 147,85 st./km²
 |
| Geografija
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Vremenska zona
 | UTC+1, ljeti UTC+2
 |
| Nadmorska visina
 | 1 m
 |
| Površina
 | 57,78 km²
 |
| Eg-MortEg-Mort (Francuske)
 |
| Ostali podaci
 |
| Poštanski kod
 | 30220
 |
| INSEE kod
 | 30003
 |

**Eg-Mort** (francuski: *Aigues-Mortes*) je naselje i opština u južnoj Francuskoj u regionu Langdok-Rusijon, u departmanu Gar koja pripada prefekturi Nim.

Po podacima iz 1999. godine u opštini je živelo 6 012 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 104,0 stanovnika/km². Opština se prostire na površini od 57,78 km². Nalazi se na srednjoj nadmorskoj visini od 1 metar (maksimalnoj 3 m, a minimalnoj 0 m).

## Demografija

Demografija| 1962. | 1968. | 1975. | 1982. | 1990. | 1999. | 2005. | 2011. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4191 | 4197 | 4531 | 4472 | 4999 | 6012 | 6798 | 8543 |

*Grafik promene broja stanovnika u toku poslednjih godina*

## Reference

## Literatura

* Alexandra Hughes, Alex Hughes, Keith A Reader, Keith Reader, ur. (2001). *Encyclopedia of Contemporary French Culture* (Routledge; Routledge World Reference edition izd.). ISBN 0415263549.
* Robb, Graham (2008). *The Discovery of France: A Historical Geography*. W. W. Norton & Company. ISBN 0393333647.
* Ardagh, John (1991). *France* (Cultural Atlas of izd.). Facts on File. ISBN 081602619X.
* Jones, Colin (1999). *The Cambridge Illustrated History of France* (Cambridge Illustrated Histories izd.). Cambridge University Press. ISBN 0521669928.
* Sowerwine, Charles (2009). *France since 1870: Culture, Society and the Making of the Republic* (2nd izd.). Palgrave Macmillan. ISBN 0230573398.
* Roberts, William J. (2004). *France: A Reference Guide from the Renaissance to the Present (European Nations)* (European Nations izd.). Facts on File. ISBN 0816044732.

## Vanjske veze

* Baza podataka: Insee (`fr`)
*
*  Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
*
*  Arhivirano 2007-08-27 na Wayback Machine-u
*  Arhivirano 2013-03-15 na Wayback Machine-u
*
* Eg Mort na stranici Nacionalnog geografskog instituta Francuske (`fr`)
* Eg Mort na stranici organizacije INSEE (`fr`)
* Najbliža naselja (kilometraža, pravac i koordinate) (`fr`)
* Položaj mesta Eg Mort na mapi Francuske (sa osnovnim podacima o mestu) (`fr`)
* Plan naselja Eg Mort na mapi (Mapquest)
# Savannah, Georgia

| Savana engleski: *Savannah* |
| --- |
|  Ulica u Savani |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Sjedinjene Američke Države
 |
| Savezna država
 |  Džordžija
 |
| Okrug
 | Čatam
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo (2010) | 136.286
 |
| Aglomeracija
 | 343.092
 |
| Gustina stanovništva
 | 48,4 st./km²
 |
| Geografija
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Vremenska zona
 | UTC-5, leti UTC-4
 |
| Nadmorska visina
 | 15 m
 |
| Površina
 | 281,5 km²
 |
| Kopnena površina
 | 267,1 km²
 |
| Vodena površina
 | 14,4 km²
 |
|   |
| SavanaSavana (Sjedinjenih Država)
 |
| Ostali podaci
 |
| Pozivni broj
 | 912
 |
| FIPS kod
 | 13-69000
 |
| GNIS kod
 | 0322590
 |
| Web-stranica
 | www.savannahga.gov |

**Savana** (engleski: *Savannah*) je grad u američkoj saveznoj državi Džordžija. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 136.286 stanovnika.

## Demografija

Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 136.286 stanovnika, što je 4.776 (3,6%) stanovnika više nego 2000. godine.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Grupa** | **2000.** | **2010.** |
| Belci
 | 49.903 (37,9%)
 | 49.381 (36,2%)
 |
| Afroamerikanci
 | 75.072 (57,1%)
 | 75.507 (55,4%)
 |
| Azijati
 | 1.997 (1,5%)
 | 2.741 (2,0%)
 |
| Hispanoamerikanci i Latinoamerikanci
 | 2.938 (2,2%)
 | 6.392 (4,7%)
 |
| Ukupno
 | 131.510
 | 136.286
 |

## Reference

## Literatura

* Morris, Richard B. (1996). *Encyclopedia of American History* (Seventh izd.). Collins Reference. ISBN 0062700553.
* Peter C. Mancall, Gary B. Nash, Allan M. Winkler, Charlene Mires, John W. Jeffries, ur. (2009). *Encyclopedia of American History*. Facts on File. ISBN 0816071365.
* Stanley I. Kutler (2002). *Dictionary of American History* (Third izd.). Charles Scribners & Sons. ISBN 0684805332.
* Paul S. Boyer (2001). *The Oxford Companion to United States History*. Oxford University Press. ISBN 0195082095.
* Michael Kazin, Rebecca Edwards, Adam Rothman, ur. (2011). *The Concise Princeton Encyclopedia of American Political History*. Princeton University Press. ISBN 0691152071.
* Kane, Joseph and Aiken, Charles (2004). *The American Counties: Origins of County Names, Dates of Creation, and Population Data, 1950-2000*. Scarecrow Press. ISBN 0-8108-5036-2.

## Vanjske veze

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak o temi: **Savannah, Georgia** |

* Zvanična stranica grada
# Jean Casimir-Perier

| Jean Casimir-Perier
 |
| --- |
|  |
|

---

6. predsjednik Francuske 5. predsjednik Treće Republike |
| Mandat 27. lipnja 1894. – 16. siječnja 1895.
 |
| Prethodnik
 | Charles Dupuy (v.d.) |
| Nasljednik
 | Charles Dupuy (v.d.) |
|

---

61. premijer Francuske
 |
| Mandat 3. prosinca 1893. – 30. svibnja 1894.
 |
| Predsjednik
 | Sadi Carnot
 |
| Prethodnik
 | Charles Dupuy
 |
| Nasljednik
 | Charles Dupuy
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 8. studenog 1847.  Pariz, Francuska
 |
| Smrt
 | 11. ožujka 1907.  Pariz, Francuska
 |
| Politička stranka
 | *Républicain modéré* |
| Supružnik
 | Hélène Casimir-Perier
 |
| Vjera
 | katolicizam
 |

**Jean Paul Pierre Casimir-Perier** (Pariz, 8. studenog 1847. – Pariz, 11. ožujka 1907.) je bio francuski političar iz perioda Treće Republike koji je služio kao premijer (1893. – 1894.) i predsjednik Francuske (1894. – 1895.).

Rođen je 1847. godine u Parizu u obitelji s dugogodišnjom političkom tradicijom. Njegov otac, Auguste Casimir-Perier, bio je ministar unutarnjih poslova u vladi Armanda Dufaurea, a njegov djed, Casimir Pierre Périer, bio je premijer Louisa-Philippea I tokom Julske Monarhije. Svoju političku karijeru započeo je kao očev tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova.

Aktivnu političku karijeru započinje 1874. godine, a dvije godine kasnije postaje zastupnik u Zastupničkom domu. Na to će mjesto biti biran sve do izbora za predsjednika 1894. godine. Unatoč obiteljskoj tradiciji, Casimir-Perier se pridružio republikancima te je bio jedan od 363 zastupnika koji su se usprotivili Mac Mahonu tokom krize *Seize-Mai* 1877. godine. Ipak, 1883. nije glasovao za "izbacivanje prinčeva" te je dao ostavku nakon izglasavanja zakona zbog osobnnih veza s obitelji Orléans.

Iste godine, postao je tajnik u Ministarstvu rata. Od 1890. do 1892. je bio potpredsjednik Zatupnničkog doma, a 1893. je imenovan predsjednikom. Dana 3. prosinca 1893. imenovan je predsjednikom Vijeća te ministrom vanjskih poslova. U svibnju 1894. daje ostavku zbog ponovnog izbora na mjesto predsjednika Zastupničkog doma.

Dana 24. lipnja 1894., nakon što je Sante Geronimo Caserio ubio predsjednika Carnota, Casimir-Perier je s 451 glasom izabran za predsjednika ispred Henrija Brissona (195) i Charlesa Dupuyja (97). Njegov predsjednički mandat trajao je samo šest mjeseci i dvadeset dana, što je najkraći predsjednički mandat u povijesti Francuske; ostavku podnosi u siječnju 1895. godine. Casimir-Perier je svoju odluku opravdao ignoriranjem od strane svojih ministara, koji ga nisu konzultirali pri donošenju odluka niti ga informirali o političkim zbivanjima, posebice na polju vanjskih poslova.

Nakon ostavke, Casimir-Perier se potpuno povlači iz politike i posvećuje se biznisu, posebice rudarstvu. Tokom suđenja Alfredu Dreyfusu u Rennesu, njegovo je svjedočenje imalo velik značaj u oslobađanju Dreyfusa od optužbi. Također, tokom krize 1899., predsjednik Loubet mu je ponudio mjesto premijera, ali je odbio.

Umro je 11. ožujka 1907. godine u Parizu od posljedica angine pektoris.
# Krunica (molitva)

Krunica
**Krunica** ili **ružarij** katolička je molitva.

## Porijeklo imena

Riječ "krunica" umanjenica je od riječi "kruna", a uveo ju je mistik dominikanac Heinrich Seuse iz Konstanze. U njegovo vrijeme bio je običaj među zaljubljenima, da se međusobno darivaju krunama – vijencima ruža. To ga je navelo na ideju da Bl. Djevici Mariji isplete vijenac od 150 ruža, i tako je nastao dvostruki naziv krunica i ružarij.

## Opis molitve

Prikaz načina na koji se moli krunica
Sastoji se od niza molitvi pod nazivom Zdravo Marija. Na početku svakih deset Zdravo Marija umetnut je Oče naš, koji molitvu dijeli na desetice, nakon kojih se izgovara Slava Ocu. Krunica ima pet desetica.
Sastoji se od 15 otajstava, koja su podijeljena na tri jednaka dijela tj. tri, tematska kruga, koji obuhvaćaju Isusov život i tako se na temelju biblijskih teksta razmišlja o radosnim, svjetlosnim, žalosnim i slavnim otajstvima. U povodu Velikoga jubileja, 2000. g. papa Ivan Pavao II. uveo je četvrto otajstvo pod nazivom otajstvo svjetla.

## Povijest molitve

Početkom 12. stoljeća na Zapadu, širila se praksa recitiranja molitve "Zdravo Marijo". Od te molitve, bio je poznat i recitiran samo njezin prvi dio anđeoski pozdrav, i Elizabetin blagoslov. Tek pred kraj 15. stoljeća, kada se raširio običaj moljenja "Sveta Marijo", bilo je pridodano izgovaranje imena Isus, i završni Amen.

Njemački kartuzijanac Henrik Kalkar (1328. - 1408.) podijelio je 150 Zdravo Marija na 15 desetki između kojih je umetnuo molitvu Oče naš. Nekako u isto vrijeme nastaje legenda o nastanku krunice od strane svetog Dominika, utemeljitelja Reda dominikanaca, koju je osobito širio njegov subrat Alan de la Roche.

Prvi dokument koji potvrđuje postojanje ili pokušaj, da se ujedini molitva ponavljanja Zdravo Marija s meditacijama otajstava uzetih iz Biblije, dolazi iz 15. stoljeća. Između godine 1410. i 1439., kartuzijanac iz Kölna, Dominik Pruski, predlaže jednu novu formu prema kojoj je moljenje Zdravo Marija svedeno na 50 puta, ali je svakoj molitvi Zdravo Marijo pridodano određeni odlomak Evanđelja. Ti odlomci bili su raspodijeljeni tako, da ih je 14 razmatralo Isusov život prije početka javnog djelovanja; 6 njegovo javno djelovanje; 24 njegovu muku i smrt; te ostalih 6 Isusovo uskrsnuće , slavu i krunjenje Marijino. Ovakav način razmatranja otajstava spasenja dovest će i do podjele na tri velika otajstva: radosno, žalosno i slavno. Osobito u 15. stoljeću ova će vrsta molitve doživjeti svoj veliki procvat.

Nakon što se ova pobožnost jako raširila među vjernicima osjetila se potreba da se još oblikuje u smislu pojednostavljivanja. Godine 1521. dominikanac Alberto da Castello sveo je ova otajstva na svega 15, na način, da ih je formulirao tako, da bi se oni razmatrali u obliku kratkog teksta ili bi se jednostavno ponavljali kratki zazivi iza svakog moljenja prvog dijela Zdravo Marijo. Mnoga marijanska bratstva širom tadašnje Europe rado su prihvatila ovu pobožnost.

## Vanjske veze
# Bulawayo

| Bulavajo Bulawayo
 |
| --- |
|  Bulavajo, mešavina stare (kolonijalne) i moderne arhitekture |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Zimbabve
 |
| Pokrajina
 | Matabelelend Sever
 |
| Osnovan
 | 1871.
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo (2002) | 676.787
 |
| Položaj
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Vremenska zona
 | UTC+2
 |
| Nadmorska visina
 | 1350 m
 |
| BulavajoBulavajo (Zimbabvea)
 |
| Ostali podaci
 |
| Gradonačelnik
 | Taba Mojo
 |

**Bulavajo** (engleski: *Bulawayo*) je drugi grad po veličini u Zimbabveu (posle glavnog grada Hararea). U njemu živi oko 800.000 ljudi i najveći je grad u Matabelelendu. Bulavajo znači *mesto pokolja*. Iz Bulavaja je ratničko pleme Matabele vladalo tokom 19. veka.

|  |  |
| --- | --- |
| Nadmorska visina
 | 1350 m
 |
| Padavine
 | 564 mm
 |
| Srednje temperature
 |  |
| Najtopliji mesec
 | 22 °C.
 |
| Najhladniji mesec
 | 14 °C.
 |
| Broj stanovnika
 | oko 800.000
 |
| Provincija
 | Bulavajo
 |

## Povezano

* Spisak gradova u Zimbabveu

## Vanjske veze

* Mapa Bulavaja Arhivirano 2006-03-14 na Wayback Machine-u
* Informacije o modernom Bulavaju Arhivirano 2006-06-15 na Wayback Machine-u
* Istorija Bulavaja
# GUM

*Za ostale upotrebe, pogledajte Gum.*
GUM u Moskvi
**GUM** je najpoznatiji trgovački centar u Moskvi (ruski: Главный универсальный магазин Glavnyi universalnyi magazin) iz 1893. godine. Tako su se zvali i mnogi trgovački centri u drugim gradovima Sovjetskog Saveza.

GUM je projektirao arhitekt Aleksander Pomerancev, a za gradnju je bio zadužen inženjer Vladimir Šukov. Oni su osvojili 1. mjesto na natječaju, koji se održao u Moskvi 1888. godine. Autori su pri gradnji kombinirali željezo i staklo te elemente stare ruske arhitekture. Trokatna zgrada s dubokim suterenom, koji se sastoji od tri uzdužna prolaza, ima više od tisuću trgovina. Izgradnja stropnih prolaza - stakleno-metalne rešetke u obliku luka - jedinstveno je i hrabro rješenje, na kraju 19. stoljeća. Godine 1952., zgrada je obnovljena i preimenovana u sadašnje ime GUM (Glavni univerzalni magazin, ruski: Главный Универсальный Магазин).

Zgrada se nalazi na Crvenom trgu u središtu Moskve.

## Galerija

* Pogled s drugog kata
* Ikona na ulazu
* Sprijeda
* GUM noću
# Giovanni Giolitti

| Giovanni Giolitti
 |
| --- |
|  |
|

---

19., 25., 29., 32. i 37. Predsjednik Talijanske vlade
 |
| Mandat 15. ožujka 1892. – 15. prosinca 1893.
 |
| Prethodnik
 | Antonio Starabba
 |
| Nasljednik
 | Francesco Crispi
 |
| Mandat 3. studenog 1903. – 12. ožujka 1905.
 |
| Prethodnik
 | Giuseppe Zanardelli
 |
| Nasljednik
 | Tommaso Tittoni
 |
| Mandat 29. svibnja 1906. – 11. prosinca 1909.
 |
| Prethodnik
 | Sidney Sonnino
 |
| Nasljednik
 | Sidney Sonnino
 |
| Mandat 30. ožujka 1911. – 21. ožujka 1914.
 |
| Prethodnik
 | Antonio Salandra
 |
| Nasljednik
 | Luigi Luzzatti
 |
| Mandat 15. lipnja 1920. – 4. srpnja 1921.
 |
| Prethodnik
 | Francesco Saverio Nitti
 |
| Nasljednik
 | Ivanoe Bonomi
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 27. lipnja 1842.  Mondovì, Italija (tada  Kraljevina Pijemont) |
| Smrt
 | 17. srpnja 1928.  Cavour, Italija (tada  Kraljevina Italija) |
| Politička stranka
 | *Partito Liberale Italiano* |

**Giovanni Giolitti** (Mondovì, 27. lipnja 1842. - 17. srpnja 1928.) bio je talijanski državnik. Između 1892. i 1921. godine pet puta je bio premijer Kraljevine Italije. U početku je podržavao fašiste Benita Mussolinija, no uvidjevši da je režim zasnovan na represiji, povukao je podršku. U parlamentu je ostao sve do svoje smrti 1928. godine.
# Tegucigalpa

| Tegucigalpa
 |
| --- |
| Panorama gradaPanorama grada |
|  |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Honduras
 |
| **Departman** | Francisco Morazán
 |
| **Osnovan** | 1578.
 |
|  |
| **Vlast**  |
|  - **Gradonačelnik** | Jorge Aldana
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Ukupna** | 1,502 km²
 |
| **Visina** | 990 m
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2022.)
 |
|  - **Urbano područje** | 996,658
 |
|  - **Područje utjecaja** | 1,092,960
 |
|  |
| **Vremenska zona** | UTC+5 (UTC)
 |
| **Poštanski broj** | 11101
 |
| **Pozivni broj** | 504
 |
| **Svetac zaštitnik** | Sveti Mihovil
 |
| Karta
 |
| Tegucigalpaclass=notpageimage| Tegucigalpa na karti Hondurasa |

**Tegucigalpa** je glavni grad Republike Honduras koji u užem centru ima 996,658, a u širem 1,092,960 stanovnika

Metropolitanska Tegucigalpa ima čak 1,568,000 stan.
Pored tog što je glavni grad, on je i administrativni centar Departmana Francisco Morazán.

U centru grada nalazi se katedrala. Tegucigalpa ima brojne institute, nacionalni muzej, tekstilnu, prehrambenu i drvnu industriju. Grad je raskršće cesta ali nema željezničkih pruga, ali ima *Internacionalni aerodrom Toncontín]]*.

## Historija

Tegucigalpu su osnovali španjolski kolonisti 29. 11. 1578. i nazvali "Real Villa de San Miguel de Heredia de Tegucigalpa" Ime Tegucigalpa na Tegucigalpa na majanskom jeziku znači "Srebrna planina". Grad je osnovan na nalazištu rude srebra pa je u početku bio značajan rudarski centar. Upravo je srebro bilo glavni faktor španjolskog naseljavanja Hondurasa.

Honduras je nezavisnost proglasio 1821., ali je između 1823. - 1838. bio dio Savezne Republike Centralne Amerike. Honduras je u početku više puta selio glavni grad između Tegucigalpe i grada Comayagua, a od 1880. je glavni grad za stalno ostao u Tegucigalpi.

Grad je bio relativno mali do 1970-ih kad u Hondurasu jača industrija i dolazi mnogo doseljenika iz seoskih krajeva. Kasnije se grad širi i nastaju novi kvartovi uz postojeću kolonijalnu jezgru. 1998. je grad pogodio uragan Mitch. Grad je bio poplavljen i doživio velike štete.

## Geografija

Tegucigalpa se nalazi na jugu Hondurasa u planinskoj kotlini. Rijeka Choluteca teče između Tegucigalpe i susjednog grada Comayagüela. Tegucigalpa i Comayagüela čine zajednički glavni grad Hondurasa. U gradu ima mnogo brda. U sredini je brdo Picacho na kojem su rezidencijalne građevine. U predgrađima ima mnogo sirotinjskih kvartova. Veći dio Hondurasa ima tropsku klimu, ali Tegucigalpa zbog položaja na većoj nadmorskoj visini ima mnogo ugodniju klimu.

## Znamenitosti

Dobro je očuvana stara gradska jezgra s kolonijalnim građevinama. Značajna je katedrala.
U središtu grada je brdo Juana Lainez sa spomenikom miru. Na brdu Pichaco postoji veliki spomenik Kristu. Postoji mnogo parkova od kojih je najznačajniji La Tigre s tropskom kišnom šumom.

## Reference

## Vanjske veze

* Tegucigalpa tips Arhivirano 2009-01-06 na Wayback Machine-u (`en`)

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Tegucigalpa** |
# Krik (slika)

|  |
| --- |
| Krik |
|  |
| **Edvard Munch**, 1893.
 |
| ulje, tempera i pastel na kartonu , 91 × 73,5 cm |
| Nasjonalgalleriet, Oslo |

Krik (91 × 73,5 cm) najpoznatija je slika norveškog ekspresionista Edvarda Muncha koja prikazuje užasnutu, pomalo demonsku figuru kako stoji na mostu nasuprot krvavocrvenog neba. Slika bi trebala simbolizirati ljudsku vrstu nadjačanu osjećajem egzistencijalnog straha i tjeskobe. Pejsaž u pozadini je Oslofjord, gledan s jednog brda nedaleko od Osla.

Sam Munch stvorio je nekoliko verzija slike koje se nalaze u raznim muzejima i privatnim zbirkama. *Krik* je također bio meta mnogih krađa. Prva krađa bila je 1994., kada je ukraden original iz Osla, no slika je ubrzo vraćena. Godine 2004. slika je, zajedno s *Bogorodicom*, ponovo ukradena, ovaj put iz Munchovog muzeja i nađena je tek 2006. godine. Nakon uspješne restauracije, slika se nalazi u stalnom postavu muzeja od svibnja 2008.

## Reference
# Eiffelov most

Ajfelov most
**Ajfelov most** ili **željezni Skenderija most** je jedan od mostova preko rijeke Miljacke u Sarajevu. Nalazi se u blizini sarajevske Skenderije.
Prvobitni most izgrađen u XV stoljeću po nalogu Skender-paše, da bi povezivao grđevine njegove zadužbine na obalama Miljacke. 1893. godine izgrađen je most sa željeznom ogradom uzvodno od prvobitnog. Navodno je projektovan od strane Gustava Eiffela, graditelja čuvenog Ajfelovog tornja u Parizu, ali ne postoji dokument koji to potvrđuje.

Željezni most na Skenderiji projektirao je austrijanac Adolf Kunerth. Projekt mosta se nalazi u Historijskom arhivu grada Sarajeva.

U Sarajevu je stvarno postojao Eiffelov most. Bio je u Gaju na kraju ulice Čobanija, a na trasi uskotračne pruge Sarajevo-Užice. Izuzetno lijep lučni most. Srušen je kada je građena južna zaobilaznica kroz grad, a po trasi ukinute pruge, pred održavanje XIV Zimskih olimpijskih igara 1984. godine.

Rekonstukcija mosta je obavljena 2004. godine