# Theodor Adorno

| Theodor Adorno |
| --- |
| Filozofija 20. veka |
| Zapadna filozofija |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Theodor Ludwig Wiesengrund (1903-septembra-11)11. septembra 1903.  Frankfurt, Kraljevina Pruska, Nemačko carstvo |
| Smrt | 6. augusta 1969. (dob: 65)  Visp, Švajcarska |
| Supružnik | Gretel Adorno (v. 1937) |
| Obrazovanje |
| *Alma mater* | Univerzitet Frankfurt |
| Filozofija |
| Škola/Tradicija | Frankfurtska škola, Kritička teorija |
| Znamenite ideje |
| * Kritika akcionizma (levičarski anti-intelektualizam)
* Kritika industrijske kulture
* Zrelost (*Mündigkeit*)
* Negativna dijalektika
* Paradoks estetike
* Društveni totalitet
 |

**Adorno, Theodor Ludwig Wiesengrund**  (Frankfurt, 11. rujna 1903. – Visp, 6. kolovoza 1969.), njemački filozof, sociolog i muzikolog. Theodor Adorno je, s Maxom Horkheimerom, suutemeljitelj i jedan od najistaknutijih predstavnika Frankfurtske škole.

Adorno se istaknuo radikalnom kritikom društva i kasnog kapitalizma. Bio je vrstan pijanist, kompozitor i učenik Albana Berga, a osim *Filozofije nove muzike*, u kojima Schönberga dijalektički suprotstavlja Stravinskomu, objavio je i monografije o Wagneru, Mahleru i Bergu.

Još kao student na sveučilištu u Frankfurtu sprijateljio se s Horkheimerom, preko kojega je došao u doticaj s «Institutom za društvena istraživanja». Po dolasku nacista na vlast, otišao je u progonstvo, prvo u Oxford, a potom u SAD, gdje je bio angažiran u avangardnim sociološkim projektima (*Radio Research Project*) i u istraživanju *autoritarne ličnosti*. U Njemačku se vratio početkom pedesetih. Njegova predavanja na frankfurtskom sveučilištu bilježila su sve veću posjećenost, a širom Europe pronio se glas o njegovom i Horkheimerovom seminaru o Hegelu.

Poput Horkheimera i Marcusea, Adorno je nesmiljeno kritizirao građansko društvo iz marksističke ali i pozicije novohegelijanizma, vodeći računa i o prinosima Freudove psihoanalize. Po Adornovom mišljenju, prijelazom na monopolni kapitalizam (ali i na socijalističke kolektivističke sustave), međuljudski se odnose svode na puki privid; individualni život postaje puka funkcija objektivnih sila koje upravljaju masovnim društvom; individualna sfera svodi se na fiktivno područje potrošnje. Pojedinci se otuđuju, a društveni odnosi dehumaniziraju. Kultura se svodi na «industriju kulture», kategoriju koju su Adorno i Horkheimer tematizirali u «Dijalektici prosvjetiteljstva»; znanost biva podređena profitu te postaje oruđem vlasti nad stvarima i ljudima. Otud i Adornova kritika novopozitivizma (kao filozofije koja podređuje kulturu tehnici) i njegova potvrda filozofije kao dijalektičke misli, što ga sve vodi osebujnom tumačenju marksizma u individualističkom i anarhističkom ključu.

Adornova djela *Minima moralia*, *Dijalektika prosvjetiteljstva* i *Negativna dijalektika* nadahnula su velik dio nove ljevice u Njemačkoj i SAD-u.

## Glavna djela

* *Dijalektika prosvjetiteljstva* (1947.)
* *Filozofija nove muzike* (1949.)
* *Minima moralia* (1951.)
* *Disonanzen* (1956.)
* *Zur Metakritik der Erkenntnistheorie* (1956.)
* *Noten zur Literatur I-II* (1958.-1961.)
* *Einleitung in die Musiksoziologie* (1962.)
* *Moments musicaux* (1964.)
* *Žargon autentičnosti* (1964.)
* *Negativna dijalektika* (1966.)
* *Tri studije o Hegelu* (1968.)
* *Estetička teorija* (1970.)

## Reference

## Vanjske veze

* Datoteke u vezi s temom Theodor Adorno na Wikimedijinoj ostavi