Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# George Paget Thomson

|  |
| --- |
|  **Sir George Paget Thomson** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 3. svibnja 1892.  Cambridge, Engleska, Ujedinjeno Kraljevstvo
 |
| Smrt
 | 10. rujna 1975.  Cambridge, Engleska, Ujedinjeno Kraljevstvo
 |
| Državljanstvo
 |  britansko
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Institucija
 | Sveučilište u Aberdeenu Sveučilište Cambridge Carski koledž u Londonu
 |
| *Alma mater* | Sveučilište Cambridge
 |
| Akademski mentor
 | John William Strutt Rayleigh
 |
| Poznat po
 | difrakcija elektrona
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku 1937.
 |

**Sir George Paget Thomson** (Cambridge, 3. svibnja 1892. – Cambridge, 10. rujna 1975.), britanski fizičari i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1937. zbog eksperimentalnog otkrića difrakcije elektrona.

Rođen je 3. svibnja 1892. u Cambridgeu, a pohađao je, kao i njegov otac Joseph John Thomson (Paget je uzeo od djevojačkog prezimena majke, Rose Elisabeth Paget), Sveučilište Cambridge, gdje je u Cavendishovom laboratoriju neko vrijeme proveo kao postdiplomac. Kao profesor je radio na Cambridgeu, Sveučilištu u Aberdeenu i Carskom koledžu u Londonu. Proučavao je difrakciju elektrona i postigavši to dokazao da imaju i valna svojstva. Za to je postignuće, koje je i potvrdilo de Broglieovu teorjiu o dualnosti, zajedno s Clintonom Josephom Davissonom podijelio Nobelovu nagradu za fiziku 1937. godine. Zanimljiv je paradkos kako je njegov otac, Joseph John Thomson, Nobela dobio jer je dokazao da je elektron čestica, a sin, George Paget Thomson, zato jer je dokazao da elektron to nije. Godine 1943. dobio je počasnu titulu **Sir**.

Umro je u Cambridgeu 10. rujna 1975. u 83. godini života.
# Enrico Fermi

|  |
| --- |
| **Enrico Fermi** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | (1901-septembra-29)29. septembra 1901. Rim, Italija
 |
| Smrt
 | 28. novembra 1954. (dob: 53) Chicago, Illinois, SAD
 |
| Državljanstvo
 | Italija (1901–1954) SAD (1944–1954)
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Institucija
 | Scuola Normale Superiore Univerzitet u Göttingen Leidenski univerzitet Univerzitet u Firenci Univerzitet Sapienza u Rimu Columbia University University of Chicago
 |
| *Alma mater* | Scuola Normale Superiore
 |
| Akademski mentor
 | Luigi Puccianti
 |
| Istaknuti studenti
 | Edoardo Amaldi Owen Chamberlain Geoffrey Chew Mildred Dresselhaus Jerome I. Friedman Marvin Leonard Goldberger Tsung-Dao Lee Ettore Majorana James Rainwater Marshall Rosenbluth Arthur H. Rosenfeld Emilio Segrè Jack Steinberger Sam Treiman
 |
| Poznat po
 | kontrolirana nuklearna lančana reakcija, Fermi–Diracove statistike, teorija beta raspada
 |
| Istaknute nagrade
 | Matteuccijeva medalja (1926) Nobelova nagrada za fizika (1938) Hughesova medalja (1942) Franklinova medalja (1947) Rumfordova nagrada (1953)
 |

**Enrico Fermi** (29. 9. 1901. – 28. 11. 1954.) je italijanski fizičar poznat po radu na izgradnji prvog nuklearnog reaktora, otkriću kvantne teorije i tadu na raspadanju beta čestica. Za svoj rad je godine 1938. dobio Nobelovu nagradu za fiziku. Po njemu je nazvan i kemijski element fermij (kemijski simbol *Fm*).

## Rani život i obrazovanje

Enrico Fermi je rođen u Rimu, Italija 1901. godine. Kada je njegov brat Gulio umro tokom manje operacije 1915. godine, tada četrnaestogodišnji Enrico se baca na proučavanje fizike koji je bio njegov način da savlada tugu za umrlim bratom. Prema njegovim kasnijim sjećanjima, Enrico bi došao svaki dan ispred bolnice gdje je njegov brat umro, sve do trenutka kad se nije uspio mentalno ograditi od nesretnog događaja.

## Poveznice

* Fermijev paradoks

## Vanjske veze
# Ernest Orlando Lawrence

|  |
| --- |
| **Ernest Lawrence** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 8. 8. 1901. Canton, Južna Dakota, SAD
 |
| Smrt
 | 27. 8. 1958. Palo Alto, Kalifornija, SAD
 |
| Državljanstvo
 | Američko
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Institucija
 | Univerzitet Yale
 |
| *Alma mater* | Univerzitet South Dakota
 |
| Akademski mentor
 | W. F. G. Swann
 |
| Istaknuti studenti
 | Edwin McMillan
 |
| Poznat po
 | Konstrukcija ciklotrona
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku 1939.
 |

**Ernest Orlando Lawrence** (fon. *Ernest Orlando Lorenc*, 8. 8. 1901. - 27. 8. 1958.), američki fizičar.

Lawrence je poznat po svom pronalasku, korištenju i unaprjeđenju ciklotron koji je imao utjecaj na projekt Manhattan. Lawrence je imao dugu karijeru na Kalifornijskom univerzitetu gdje je postao profesor fizike. Godine 1939. za svoj rad i konstrukciju ciklotrona odnosno razvoj svojih pronalazaka dobio je Nobelovu nagradu za fiziku. Prema njemu je 1961. nazvan novootkriveni element lavrencij.

Za njega je fizičar Luis Walter Alvarez rekao:

> Za one koji su imali sreće biti bliski s njime osobno i profesionalno, zauvijek će ostati div među ljudima
>
>

Njegov brat John H. Lawrence je bio poznat kao pionir na području nuklearne medicine.

## Reference

## Vanjske veze

* Biografija na Science & Technology Review (`en`)

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Ernest Orlando Lawrence** |
# Ernest Walton

**Ernest Thomas Sinton WaltonErnest Thomas Sinton Walton** (Abbeyside, Irska, 6. listopada 1903. – Belfast, 25. lipnja 1995.) je bio irski fizičar, , koji je najpoznatiji po suradnji s britanskim fizičarem Johnom Cockcroftom, kada su 1932. prvi izveli **„cijepanje” atoma** litija nuklearnom reakcijom koristeći ubrzane čestice, odnosno protone. Zajedno su sagradili i Cockroft-Waltonovog akcelerator čestica. Dobitnik je Nobelove nagrade za fiziku 1951., zajedno s Johnom Cockcroftom.

## Biografija

Ernest Walton je bio dijete irskih svećenika, metodista. Prema pravilima metodista, on se selio svakih 3 godine u nova područja. Školovao se zato u raznim mjestima, da bi na kraju bio u Belfastu i Dublinu, gdje se pokazalo da ima izvrsne rezultate iz znanosti i matematike. Nastavio školovanje u Cambridgeu, a 1927. je počeo značajnu saradnju s Ernestom Rutherfordom.

Ernest Walton se oženio s Fredom Wilson 1934., a imali su petoro djece.

### Istraživački rad

Ernest Walton i John Cockcroft su došli na ideju da se protoni, koji se mogu dobiti ionizacijom vodika pri električnom pražnjenju u vakuumskoj cijevi, mogu pod utjecajem električnog polja visokog napona, ubrzavati i vidu usmjerenih zraka usmjeriti k elementima, da bi se dobila nuklearna reakcija i pretvorba u nove kemijske elemente. 1932. su izveli poznati pokus, kada su bombardiranjem atoma litija s protonima, uspijeli ih razdvojiti u dvije alfa-čestice, s akceleratorom čestica, koji je konstruirao Leo Szilard. Brzi protoni su ubrzani pod naponom od 125 000 V, a alfa-čestice su uočene scintilacijom na zaslonu od cinkovog sulfida (ZnS). To je bio prvi eksperimentalni dokaz pretvorbe kemijske tvari u energiju i tada je prvi put uočen **gubitak ili defekt mase**. Taj pokus je popularno nazvan **„cijepanje” atoma**.

Nakon tog pokusa, Cockcroft i Walton su nastavili zajedničku suradnju na usavršavanju akceleratora čestica, pa je nastao **Cockroft-Waltonovog akcelerator čestica**. Na njemu su se mogle dobiti nuklearne čestice velike energije, a sastojao se od niza kondenzatora jednakog kapaciteta i ispravljačkih elektronskih cijevi, koje se povezuju paralelno ili serijski, a služile su kao ventili jer su propuštali električnu struju samo u jednom smjeru.. Ovaj uređaj se naziva još kaskadni generator ili naponski multiplikator. Mogao je stvarati napon i do 800 000 V. Jedan uređaj se nalazi i u Institutu Ruđer Bošković.

1934. se vratio u Irsku, gdje je radio kao profesor. Bavio se istraživanjem fosforescencije, datiranjem radioaktivnim tvarima i postavljanjem tankih slojeva ili filmova na stakla.

## Reference
# Walter Houser Brattain

|  |
| --- |
| **Walter Houser Brattain** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 10. veljače 1902. Xiamen, Fujian,, Kina
 |
| Smrt
 | 13. listopada 1987. Seattle, Washington, SAD
 |
| Državljanstvo
 | Amerikanac
 |
| Polje
 | Fizika
 |
| Institucija
 | Nacionalni institut za standarde i tehnologiju (NIST) Laboratorij Bell Telephone, Sveučilište u Illinoisu
 |
| *Alma mater* | Sveučilište u Oregonu, Sveučilište u Minnesoti
 |
| Poznat po
 | Tranzistor
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (1956.)
 |

Ukrašena kopija prvog tranzistora otkrivenog u tvrtci Bell Labs 23. prosinca 1947.
J. Bardeenom, W. B. Shockleyem i W. H. Brattain u tvrtci Bell Labs (1948.).
**Walter Houser Brattain** (Xiamen, Fujian, Kina, 10. veljače 1902. – Seattle, Washington, SAD, 13. listopada 1987.) bio je američki fizičar.

Doktorirao je (1929.) na Sveučilištu u Minnesoti. Radio je u Nacionalnom institutu za standarde i tehnologiju (NIST), a od 1929. u Laboratorijima Bell Telephone, gdje je istraživao električna svojstva poluvodiča. Otkrio je fotoelektrični učinak na površini poluvodiča. Tijekom Drugog svjetskog rata razvio je osjetljivi magnetometar kojim su se mogle detektirati podmornice. Poslije 1945. bavio se temeljnim istraživanjima u fizici čvrstoga stanja. Ispitujući ponašanje kristala germanija, s J. Bardeenom i W. B. Shockleyem pronašao pojavu koja je dovela do izuma tranzistora, za što je s njima 1956. podijelio Nobelovu nagradu za fiziku.

## Reference
# Maria Goeppert-Mayer

|  |
| --- |
| **Marija Gepert-Majer** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | (1906-juna-28)28. juna 1906. Katovice, Nemačko carstvo - sadašnja Poljska
 |
| Smrt
 | 20. februara 1972. (dob: 65) San Dijego, Kalifornija, SAD
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (1963)
 |

**Marija Gepert-Majer** (njemački: *Maria Goeppert-Mayer*; Katovice, 28. jun 1906 — San Dijego, 20. februar 1972) bila je američka fizičarka nemačkog porekla. Dobitnica je Nobelove nagrade za fiziku 1963. za otkrića koja se odnose na model ljuske atomskog jezgra. Ona je druga i jedina žena pored Marije Kiri koja je osvojila ovo priznanje.

## Povezano

* Spisak dobitnica Nobelove nagrade
* Gepert-Majer (krater)

## Reference
# Aleksandar Prohorov

|  |
| --- |
|  **Aleksandar Mihajlovič Prohorov Алекса́ндр Миха́йлович Про́хоров** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 11. srpnja 1916.  Atherton, Qld, Australija
 |
| Smrt
 | 8. siječnja 2002.  Moskva, Rusija
 |
| Državljanstvo
 |  sovjetsko  rusko
 |
| Narodnost
 | Rus
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Institucija
 | Moskovsko državno sveučilište "Mihail Vasiljevič Lomonosov" Moskovski Institut za fiziku i tehnologiju
 |
| Poznat po
 | pionirski rad na laserima i maserima
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku 1964. Nagrada Demidov 2001.
 |

**Aleksandar Mihajlovič Prohorov** (ruski: Алекса́ндр Миха́йлович Про́хоров; Atherton, Queensland, 11. srpnja 1916. - Moskva, 8. siječnja 2002.), sovjetsko-ruski fizičar i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1964.

Prohorov je rođen 11. srpnja 1916. u australskom mjestu Atherton, Queensland kao sin ruskih imigranata. No, već se 1923., u svojoj 7. godini, vratio s roditeljima natrag u Sovjetski Savez. Godine 1934. kreće na studij na Državnom sveučilištu u Sankt Petersburgu. Studije završava 1939. kada odlazi u Moskvu gdje studira na Institutu za fiziku Lebedev.

Godine 1941. postaje član Sovjetske vojske i služi u Drugom svjetskom ratu. Iste godine se i oženio za geografkinju G. A. Šelepinu, s kojom je imao jednog sina. Ranjavan je dva puta, a nakon drugog ranjavanja 1944. vojska ga demobilizira, te se vraća na Institut Lebedev. Godine 1946. obranio je svoju tezu na temu *Teorija stabilizacije frekvencije cjevastog oscilatora*.

Uskoro dobiva posao na Moskovskom državnom sveučilištu "Mihail Vasiljevič Lomonosov" gdje radi do 1971. U razdoblju od 1950. do 1955. Prohorov je sa svojim kolegama proučavao strukturu molekula pomoću mikrovalne spektroskopije. Nakon toga se počeo baviti istraživanjima lasera i masera. Od 1955. do 1957. proučavao je spektar elektronske paramagnetske rezonancije na osnovu čega je i zaključio da je rubin pogodan materijal za korištenje pri izradi lasera. Kasnije je radio i na izradi masera pomoću različitih materijala. Jedan maser, kojeg je napravio za valnu duljinu od 21 cm, u funkciji je i koristi se još i danas. Zbog tog pionirskog rada na svojstvima lasera i masera, Prohorov je zajedno sa Nikolajem Genadijevičem Basovom i Charlesom Hardom Townesom godine 1964. podijelio Nobelovu nagradu za fiziku.

Od 1973. do 2001. Prohorov je bio predsjednik Moskovskog Instituta za fiziku i tehnologiju, a od 1971. do 1990. bio je i glavni urednik *Velike sovjetske enciklopedije*.

Prohorov je umro 8. siječnja 2002. u Moskvi. Nakon njegove smrti, ruske su vlasti preimenovale *Generalni instutut za fiziku Ruske akademije znanosti* u *Generalni instutut za fiziku Ruske akademije znanosti "Aleksandar Mihajlovič Prohorov"*.
# Murray Gell-Mann

Murray Gell-Mann, 2007.
**Murray Gell-Mann** (Manhattan, New York, 15. rujna, 1929. - 24. maja 2019) je američki fizičar, dobitnik Nobelove nagrade 1969. za doprinose na teoriji elementarnih čestica.

Rođen je u židovskoj obitelji i bilo je "čudo od djeteta". Upisao se na Univerzitet Yale s 15 godina, a s 23 godine je započeo revoluciju u shvaćanju elementarnih čestica.

Gell-Mann i Richard Feynman radeći zajedno, te suparnička skupina – George Sudarshan i Robert Marshak su bili prvi koji su našli strukturu slabe sile.

Murray Gell-Mann skuplja antikvitete iz Istočne Azije i bavi se jezicima.

## Literatura

* Biography and Bibliographic Resources, from the Office of Scientific and Technical Information, United States Department of Energy
* Encyclopædia Britannica's Biography of Murray Gell-Mann
* Fritzsch, H.; Gell-Mann, M.; Leutwyler, H. (26 November 1973). „Advantages of the color octet gluon picture” (PDF). *Physics Letters B* **47** (4): 365–8. Bibcode 1973PhLB...47..365F. DOI:10.1016/0370-2693(73)90625-4.
* Fritzsch, H.; Gell-Mann, M. (1972). „Current algebra- quarks and what else?”. u: Jackson, J.D.; Roberts, A.. *Proceedings of the XVI International Conference on High Energy Physics*. **2**. National Accelerator Laboratory. str. 135–165. OCLC 57672574.
* Murray Gell-Mann tells his life story at Web of Stories
* Strange Beauty home page
* The Making of a Physicist: A Talk With Murray Gell-Mann
* Berreby, D. (8 May 1994). „The Man Who Knows Everything”. *New York Times*.
* The Man With Five Brains
* The Simple and the Complex, Part I: The Quantum and the Quasi-Classical with Murray Gell-Mann, Ph.D.
* Nobel Prize Biography

## Vanjske veze

* Internetska stranica Murraya Gell-Manna na Institutu Santa Fe Arhivirano 2007-12-26 na Wayback Machine-u ((eng.))
* The Man With Five Brains ((eng.))
* Strange Beauty home page ((eng.))
* The Making Of A Physicist: A Talk With Murray Gell-Mann ((eng.))
* The many worlds of Murray Gell-Mann Arhivirano 2005-02-15 na Wayback Machine-u ((eng.))
* THE SIMPLE AND THE COMPLEX, Part I: THE QUANTUM AND THE QUASI-CLASSICAL with MURRAY GELL-MANN, Ph.D. ((eng.))
* The Man Who Knows Everything, David Berreby, New York Times, 8. svibnja 1994. ((eng.))
# John Robert Schrieffer

|  |
| --- |
| **John Robert Schrieffer** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 31. svibnja 1931. Oak Park, Illinois, SAD
 |
| Smrt
 | 27. lipanj 2019.
 |
| Državljanstvo
 | Amerikanac
 |
| Polje
 | Fizika
 |
| Institucija
 | Sveučilište Pennsylvania, Sveučilište Kalifornija, Sveučilište Florida, Državno sveučilište Florida, Sveučilište Birmingham
 |
| *Alma mater* | Massachusettski tehnološki institut (MIT) Sveučilište Illinois u Urbani
 |
| Akademski mentor
 | John Bardeen
 |
| Poznat po
 | Supravodljivost BCS-teorija
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (1972.)
 |

**John Robert Schrieffer** (Oak Park, 31. svibnja 1931. - 27. lipanj 2019), američki fizičar. Studirao na Massachusettskom tehnološkom institutu (MIT) u Cambridgeu i Illinoiskom sveučilištu u Urbani, gdje je i doktorirao 1957. Radeći na doktorskoj disertaciji, razvio je teoriju gubitka električnog otpora u metalima na niskim temperaturama. To je bila prva uspješna mikroteorija supravodljivosti. Za BCS-teoriju razvijenu 1957. na temelju teorije o supravodljivosti dobio je, zajedno s Johnom Bardeenom i Leonom Neilom Cooperom, Nobelovu nagradu za fiziku 1972.

### Supravodljivost

Magnet koji lebdi iznad supravodiča zbog Meissnerovog učinka (Walther Meissner).
**Supravodljivost** je stanje pojedinih tvari koje se na niskim temperaturama očituje u nestanku njihova električnoga otpora, prolasku električne struje kroz tanku izolatorsku barijeru unutar njih bez električnoga otpora (**Josephsonov učinak** - Brian Josephson) i lebdenju magneta iznad njihove površine (**Meissnerov učinak** - Walther Meissner). Supravodǉivost je kvantnomehanička pojava i ne može se objasniti klasičnom fizikom. Tipično nastaje u nekim materijalima na jako niskim temperaturama (nižim od -200 °C).

#### BCS-teorija

**BCS-teorija** ili **Bardeen-Cooper-Schriefferova teorija** je prva mikroskopska teorija supravodljivosti (1957.). Polazi od pretpostavke da na vrlo niskim temperaturama u kristalnoj rešetki supravodiča privlačno međudjelovanje elektron–rešetka–elektron nadjačava odbojnu električnu silu među elektronima, tj. da elektroni pri prolasku kroz rešetku privlače njezine ione, što rezultira povećanjem gustoće pozitivnog naboja u tom području i, dok se rešetka ne vrati u ravnotežno stanje, privlači druge elektrone. U takvim uvjetima elektroni kojima su spinovi i količine gibanja suprotni gibaju se u parovima (**Cooperovi parovi**), a svaki par elektrona na međusobnoj udaljenosti od približno 100 nm giba se kroz kristalnu rešetku bez gubitka energije i može tunelirati kroz izolatorsku barijeru. Porastom temperature atomi rešetke sve jače titraju, iznad kritične temperature razdvajaju elektronske parove, elektroni se više ne mogu gibati bez gubitaka i pojavljuje se električni otpor. Za razvoj BCS-teorije John Bardeen, Leon Neil Cooper i John Robert Schrieffer dobili su Nobelovu nagradu za fiziku 1972.

## Reference
# Robert Woodrow Wilson

**Robert Woodrow Wilson** (Houston, 10. siječnja 1936.) – američki astronom, dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1978. godine, zajedno Arnom Allanom Penziasom za otkiće kozmičkog mikrovalnog pozadinskog zračenja. Nobelovu nagradu dobio je i Pjotr Leonidovič Kapica.

## Biografija

Robert Woodrow Wilson rodio se u Houstonu u Teksasu, 1936. godine. Studirao je na Univerzitetu Rice u Houstonu i na Kalifornijskom tehnološkom institutu.

Robert W. Wilson i Arno A. Penzias u laboratorijima tvrtke Bell u Holmdelu, SAD, radili su pokuse s velikom antenom. Izradili su prijemnu antenu u obliku roga, dugu 6 metara s vrlo osjetljivim prijemnikom, da bi razaznali slabe radiosignale s umjetnih satelita Echo 1 i Telstar. Penzias i Wilson odlučili su ispitati slabi šum koji je ometao prijem.

Prvo su pomislili kako šum potječe iz smjera Mliječnog puta. Kada su uklonili sve moguće izvore zvuka, uključujući i golubiji izmet, šum je i dalje detektovan. U početku nisu znali što su otkrili. Nazvali su ga kozmičko mikrovalno pozadinsko zračenje. Ono je važno u vezi teorije velikog praska.

## Vanjski izvori

* Robert Wilson nobelova nagrada, pristupljeno 7. februara 2015.
* Robert Wilson biografija Arhivirano 2006-08-28 na Wayback Machine-u, pristupljeno 7. februara 2015.

## Reference
# Steven Weinberg

|  |
| --- |
| **Steven Weinberg** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 3. svibnja 1933. New York City, New York, SAD
 |
| Smrt
 | 23. 7. 2021.
 |
| Državljanstvo
 | Amerikanac
 |
| Polje
 | Teorijska fizika
 |
| Institucija
 | Kalifornijsko sveučilište u Berkeleyu, Harvardovo sveučilište
 |
| *Alma mater* | Sveučilište Cornell u Ithaci, Sveučilište u Princetonu
 |
| Poznat po
 | Elektroslaba teorija
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (1979.)
 |

**Steven Weinberg** (New York, 3. svibnja 1933. - 23. 7. 2021), američki teorijski fizičar. Diplomirao (1954.) na Sveučilištu Cornell, doktorirao (1957.) na Sveučilištu Princeton. Profesor na Kalifornijskom sveučilištu u Berkeleyu i na Harvardu. Bavi se kozmologijom i fizikom elementarnih čestica. S A. Salamom i S. L. Glashowom dobio Nobelovu nagradu za fiziku 1979. za razvoj elektroslabe teorije.

### Elektroslaba teorija

**Elektroslaba teorija** je teorija ustanovljena pri pokušajima formulacije konzistentne teorije slabih međudjelovanja, po uzoru na kvantnu elektrodinamiku. Konstrukciju takve teorije započeli su u 1960-ima S. L. Glashow, A. Salam i S. Weinberg, temeljeći je na četirima prijenosnicima sile od kojih su dva nabijena, a dva neutralna. Eksperimentalna potvrda dodatne, neutralne slabe struje, koju ta konstrukcija predviđa, donijela je tim autorima Nobelovu nagradu za fiziku 1979. Za samu matematičku formulaciju te teorije, koja omogućuje i njezinu iscrpnu eksperimentalnu provjeru, 1999. dodijeljena je još jedna Nobelova nagrada za fiziku G. ’t Hooftu i M. Veltmanu.

## Reference
# Heinrich Rohrer

|  |
| --- |
| **Heinrich Rohrer** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 6. lipnja 1933. Buchs, St. Gallen, Švicarska
 |
| Smrt
 | 16. svibnja 2013. Wollerau, Schwyz, Švicarska
 |
| Državljanstvo
 | Švicarac
 |
| Polje
 | Fizika
 |
| Institucija
 | ETH Zürich
 |
| Akademski mentor
 | Wolfgang Pauli, Paul Scherrer
 |
| Poznat po
 | Pretražni mikroskop s tuneliranjem
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (1986.)
 |

**Heinrich Rohrer** (Buchs, 6. lipnja 1933. – Wollerau, 16. svibnja 2013.), švicarski fizičar. Studirao na Saveznoj tehničkoj visokoj školi (ETH) u Zürichu, gdje je i doktorirao 1960. Od 1963. radi u IBM-ovu istraživačkom laboratoriju u Rüschlikonu. Najviše se bavi magnetskim faznim dijagramima, nuklearnom magnetnom rezonancijom i supravodljivošću. S Gerdom Binnigom podijelio je 1986. polovicu Nobelove nagrade za fiziku za doprinos u razvoju skenirajućeg tunelskog mikroskopa (drugu polovicu Nobelove nagrade dobio je Ernst Ruska).

## Skenirajući tunelski mikroskop

 **Skenirajući tunelski mikroskop** (STM, kratica od engl. *Scanning Tunneling Microscope*) je mikroskop kojim se promatraju površine metala i drugih električki vodljivih materijala preciznošću na razini atoma. Najvažniji je dio pretražnog mikroskopa s tuneliranjem oštri vrh od volframa, platine, iridija, ugljikove nanocijevi ili nekog drugog vodljivoga materijala koji u idealnom slučaju čini samo jedan ili nekoliko atoma. Kada je vrh blizu površine (nanometar i manje), u vakuumu između vrha i površine dolazi do tuneliranja elektrona. Kako se vrh pomiče duž površine, zbog površinskih nepravilnosti i nehomogenosti na razini atoma, udaljenost i električna struja između vrha i površine se mijenjaju, a promjena jakosti struje može se tumačiti kao slika površine. Za otkriće pretražnog mikroskopa s tuneliranjem, Gerd Binnig i Heinrich Rohrer dobili su Nobelovu nagradu za fiziku 1986.

## Reference

## Vanjske veze