Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Rušizam

**Rušizam** (portmanteau složenica od *Rusija* i *fašizam*) je politički neologizam koji se od početka 21. vijeka koristi za kritiku vanjske politike Ruske Federacije i radikalnih oblika ruskog nacionalizma, primarno u kontekstu rusko-čečenskog i rusko-ukrajinskog sukoba. Intenzivnija upotreba termina prvo je zabilježena od strane čečenskih separatista i džihadista, na čijim je propagandnim sajtovima postojala redovna kolumna "Rušizam" i od 2003. do 2016. objavljeno oko 150 članaka kategoriziranih pod tim terminom. Njime su se u intervjuima služili i Džohar Dudajev, Šamil Basajev te Aslan Mashadov. Eskalacijom rusko-ukrajinskih tenzija, rušizam je ponovo postao popularan 2014. kada je *reductio ad Hitlerum* postala omiljena floskula moskovskih i kijevskih političara, ujedno novinara i aktivista iz obje države. Istovremeno, termin su u manjoj mjeri rabili i određeni ruski nacionalistički i konzervativni komentatori (npr. E. Holmogorov), za opis vlastite ideologije. Rušizam je 2022. široku upotrebu ponovo stekao ruskom invazijom Ukrajine, uključujući u određenim zapadnjačkim medijima.

## Povezano

* Putinizam
* Bušizam
* Reductio ad Hitlerum

## Literatura

* (`en`) Garaev, Danis (2022). *Jihadism in the Russian-Speaking World: The Genealogy of a Post-Soviet Phenomenon*. Abingdon, Oxon; New York: Routledge. ISBN 9781032288444.
* (`en`) Gaufman, Elizaveta (2017). *Security Threats and Public Perception: Digital Russia and the Ukraine Crisis*. Cham: Palgrave Macmillan; Springer. ISBN 9783319432007.
# Dobrovoljački ukrajinski korpus

**Dobrovoljački ukrajinski korpus** (ukrajinski: Добровольчий український корпус; DUK) je naziv za paravojne formacije koje djeluju pri Oružanim snagama Ukrajine, a koje čine članovi i simpatizeri radikalno desne stranke Desni sektor. DUK je osnovan u julu 2014. na incijativu vođe stranke Dmitra Jaroša, te je uzeo značajnog učešća u borbama protiv proruskih separatista, djelujući uglavnom na području Donjecke oblasti.

13. februara 2015. je Jaroš izjavio kako jedinice DUK neće poštovati primirje sa separatistima na koje su ukrajinske vlasti pristale temeljem sporazuma Minsk II.

## Vanjske veze

* Добровольчий український корпус // ВКонтакті Arhivirano 2014-09-02 na Wayback Machine-u
* Мобілізаційно-інформаційний центр ДУК // ВКонтакті
* Відділ волонтерської служби ДУК (Пс) // ВКонтакті
* Капеланія. Ідеологічно-Інформаційний відділ ДУК // Facebook
* Розпорядження щодо сприяння ДУК // «Правий сектор», 30 липня 2014
# Bataljoni teritorijalne obrane Ukrajine

Pripadnici bataljona "Donbas" prilikom obuke u okolici Kijeva, jun 2014.
**Bataljoni teritorijalne obrane Ukrajine** (ukrajinski: Батальйони територіальної оборони України, BTrO) su dobrovoljački bataljoni Oružanih snaga Ukrajine koji organizacijski pripadaju Ministarstvu obrane (odnosno redovnoj vojsci) ili Ministarstvu unutrašnjih poslova (ili Nacionalnoj gardi Ukrajine). Osnovan i su nedugo nakon izbijanja krize koja će eskalirati u rat na istoku Ukrajine, a dosada ih je formirano preko 50. Za njih je karakteristično da predstavljaju laku pješadijsku formaciju, odnosno da im obično nedostaju tenkovi i druga oklopna vozila koje posjeduje redovna vojska. Usprkos toga su se, pogotovo u ljeto 2014. godine, iskazali nizom uspjeha u borbi protiv snaga samozvane Federativne Države Novorusije što se najčešće tumači time da su njihovi pripadnici, uglavnom regrutirani iz redova ukrajinskih nacionalista, bolje motivirani od slabo plaćene i vođene redovne vojske. S druge strane su snage BTrO često bili predmetom optužbi za kršenje ljudskih prava i ratne zločine.

## Povezano

* Bataljon Donbas
* Bataljon Ajdar
* Pukovnija Azov, nastala kao bataljon teritorijalne obrane
# Bataljon Donbas

**Bataljon "Donbas"** (ukrajinski: Батальйон «Донбас»), službeno **2. bataljon specijalne namjene "Donbas"** je dobrovoljačka jedinica Nacionalne garde Ukrajine, odnosno jedan od bataljona teritorijalne obrane (BTrO). Sjedište mu je Sjeverodonjecku, a osnovan je u proljeće 2014. za vrijeme krize koja će eskalirati u Rat u istočnoj Ukrajini. Ljudstvo dolazi iz Donjecke i Luganske oblasti, isto kao i njegov osnivač i prvi zapovjednik Semjon Igorovič Semenčenko. Slično kao i druge formacije BTrO, bataljon "Donbas" se tokom ljeta 2014. pokazao daleko uspješnijim od redovnih vojnih i policijskih snaga Ukrajine, a na samom vrhuncu ukrajinske ofanzive 19. augusta su njegovi pripadnici, prema vlastitim tvrdnjama, uspjeli ući i nakratko zauzeti dio Donjecka, glavnog uporišta pro-ruskih separatista. Međutim, bataljon "Donbas" je ubrzo nakon toga teško stradao kada se ratna sreća okrenula, odnosno kada su ukrajinske snage bile opkoljene i velikim dijelom uništene u bitci za Ilovajsk. Semenečenko je poslije za fijasko krivio sebi nesposobnost sebi nadređenih ukrajinskih generala.

## Vanjske veze

* Веб-сайт батальйону «Донбас» Arhivirano 2019-05-26 na Wayback Machine-u
* Добровольческий батальон территориальной обороны Донецкой области «Донбасс», *«Фейсбук»*
* Народна армія. Все про добровольчі батальйони, що воюють на Донбасі // InfoResist, 12 червня 2014
* Батальйон «Донбас» взяв під контроль ще один район Донецької області // «Ракурс», 22 травня 2014
* Батальйон «Донбас» потрапив у засідку зі снайперами, є поранені // «Українська правда», 23 травня 2014
* Ми з «Донбасу» // Тиждень.ua, 25 липня 2014
* Артемовский синдром. Прифронтовая // «Українська правда. Життя», 2 серпня 2014 Šablon:Ref-ru
* В Ірпені прощались з капітаном «Донбасу» Сергієм Шкарівським Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u.
# Bataljon Mikolajiv

| Bataljon Mikolajiv
 |
| --- |
|  |
| Aktivna
 |  |
| Zemlja
 |  Ukrajina |
| Vjernost
 | Ministarstvo unutrašnjih poslova Ukrajine
 |
| Tip/rod
 | policija (laka pješadija)
 |
| Borbeni angažmani
 | Rat u istočnoj Ukrajini
 |

**Bataljon Mikolajiv** (ukrajinski: Батальйон «Миколаїв», ranije poznat kao **Bataljon Sveti Nikola**) je dobrovoljačka jedinica Specijalnih snaga za zaštitu državnog poretka Ukrajine, podređena Ministarstvu unutrašnjih poslova. Ime je dobio po gradu Mikolajiv (ruski Nikolajev), sjedištu Mikolajivske oblasti odakle dolazi najveći dio njenih pripadnika. Predstavlja jedan od bataljona teritorijalne obrane osnovanih nakon početka krize koje će prerasti u rat na istoku Ukrajine. Bataljon je sudjelovao u borbama u Donjeckoj i Luganskoj oblasti, pri čemu su njegovi pripadnici izvodili diverzantsko-izviđačke akcije u pozadini novoruskih snaga.

## Vanjske veze

* Бійці спецбатальйону «Святий Миколай» повернулися із зони АТО і готуються до виконання чергових бойових завдань
* Миколаївські спецназівці з батальйону «Святий Миколай» і Спецроти міліції в зоні АТО вже виконують бойові завдання
# Puk Azov

Grb puka Azov
**Puk "Azov"** (ukrajinski: Полк «Азов») je dobrovoljačka jedinica Nacionalne garde Ukrajine pod nadležnošću ukrajinskog Ministarstva unutrašnjih poslova. Nastala je kao jedan od bataljona teritorijalne obrane (BTrO), odnosno kao dio Specijalnih jednica zaštite državnog poretka u Ukrajini. Osnovan je 5. maja 2014. u Berdjansku, a naknadno opremanje i naoružavanje je, slično kao i još nekoliko formacija BTrO, pomogao izraelsko-ukrajinski oligarh Igor Kolomojski. Većinu ljudstva su na početku činili pripadnici radikalno desnih ukrajinskih nacionalističkih i neonacističkih organizacija među kojima se ističu Patriot Ukrajine i Socijal-nacionalna skupština čiji je vođa Andrij Bilecki istovremeno zapovjednik puka. Jedinica se posebno istakla prilikom bitke za Mariupolj. Simboli jedinice su zbog svojih nacističkih konotacija izazvali kontroverze u međunarodnoj javnosti, ali isto tako u njene redove privukli veliki broj radikalno desnih dobrovoljaca iz zapadnoevropskih i drugih država.

Krajem januara 2015. se puku priključila i grupa od 20 dobrovoljaca iz Hrvatske.

Od 2. augusta 2022. godine, u kontekstu oružanog sukoba u Ukrajini, Puk "Azov" se u Ruskoj Federaciji smatra terorističkom organizacijom.

## Izvori

## Vanjske veze

* Відеоканал полку «Азов» на YouTube
* «АЗОВ» — полк особливого призначення // Офіційна сторінка ВКонтакті
* Неофіційна сторінка батальйону «Азов» на facebook
* Бойцы батальона «Азов» встретились с бердянскими журналистами // «PRO.berdyansk.biz», 16 травня 2014 Arhivirano 2014-05-25 na Wayback Machine-u (`ru`)
* Бійці батальйону «Азов» розповіли, кого ліквідували під час своїх спецоперацій. Мирними жителями там і не пахне // «Новий Погляд», 28 травня 2014 Arhivirano 2014-05-30 na Wayback Machine-u
* Народна армія. Все про добровольчі батальйони, що воюють на Донбасі // InfoResist, 12 червня 2014
* Командир батальйону «Азов»: Найстрашніша помилка влади — політичні переговори з сепаратистами // «Українська правда», 17 червня 2014
* В Мариуполе «черные человечки» обещали защищать город (Фоторепортаж) // 0629.com.ua, 8 липня 2014 (`ru`)
* «Когда мы брали Мариуполь, то воевали с… У вас есть отличное слово — "долбо#бами". Сейчас же воюем с русской армией», — шведский доброволец «Азова» Микаэль Скилт // «Цензор.НЕТ», 17 вересня 2014
* Бойцы «Азова» показали свою жизнь под землей // 0629.com.ua, 14 грудня 2014 Arhivirano 2016-09-27 na Wayback Machine-u (`ru`)
* Троян А. Один день на тренувальній базі «Азову» // «Українська правда. Життя», 30 грудня 2014 Arhivirano 2014-12-30 na Wayback Machine-u
# Puk Dnipro

**Puk Dnipro-1** (ukrajinski: Полк «Дніпро-1», odnosno **Dobrovoljačka jedinica patrolne službe milicije specijalne namjene** je dobrovoljačka jedinica ukrajinskih Specijalnih snaga zaštite državnog poretka, koja se nalazi pod nadležnošću Ministarstva unutrašnjih poslova. Osnovana je 14. aprila 2014. od strane ukrajinskog ministra unutrašnjih poslova Arsena Avakova za vrijeme krize koja će prerasti u Rat na istoku Ukrajine kao jedan od bataljona teritorijalne obrane (BTrO). Sjedište mu je u Dnipropetrovsku, glavnom gradu Dnipropetrovske oblasti odakle dolazi većina ljudstva. Kao i slične formacije BTrO, bio je najvećim dijelom financiran i opreman od strane dobrovoljnih priloga, ali je jedan od najizdašnijih sponzora bio ukrajinsko-izraelski oligarh Igor Kolomojski, zbog čega se ponekad zvao i **Bataljon Kolomojski**. Bataljon Dnipro-1 je od samog početka bio jedan od najbolje opremljenih i obučenih formacija BTrO, a prema vlastitim navodima, u obuci su sudjelovali vojni instruktori iz Izraela i Gruzije. U status puka je preimenovan 23. septembra 2014. godine. 3. oktobra 2014. su njegovi pripadnici, prema ukrajinskim navodima, izveli jednu od najuspješnijih akcija tokom cijelog konflikta, kada su iza novoruskih linija izveli prepad u kome je likvidiran general Sergej Andrejčenko, aktivni oficir ruske vojske, postavši najviše rangiran zapovjednik novoruskih i ruskih snaga koji je stradao u dosadašnjem sukobu.

## Vanjske veze

* Službena stranica
* Šablon:VKontakte
* Батальйон «Дніпро-1» Arhivirano 2014-10-11 na Wayback Machine-u
* Народна армія. Все про добровольчі батальйони, що воюють на Донбасі (ФОТО)
* Боєць «Дніпро-1»: «Воюю поранений. І хочу лишатися з хлопцями» // «Громадське ТБ», 9 жовтня 2014 Arhivirano 2014-10-11 na Wayback Machine-u
# Bataljon Ajdar

**Bataljon Ajdar** (ukrajinski: Батальйон «Айдар»), službeno **24. specijalni jurišni bataljon Kopnene vojske Oružanih snaga Ukrajine "Ajdar"** (ukrajinski: 24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар» Сухопутних військ Збройних сил України) je ukrajinska dobrovoljačka jedinica, odnosno jedan od bataljona teritorijalne obrane (BTrO) pod nadležnošću Ministarstva obrane Ukrajine. Osnovan je 3. aprila 2014. godine za vrijeme krize koja će prerasti u rat na istoku Ukrajine, odnosno kao prva formacija BTrO. Njen zapovjednik je bio Sergej Meljničuk, jedan od vođa Samoobrane Majdana, paravojne formacije koja je sudjelovala u euromajdanskim protestima i rušenju pro-ruskog predsjednika Viktora Janukoviča nekoliko mjeseci ranije; ljudstvo čine dobrovoljci iz svih dijelova Ukrajine, ali i veliki dio članova i simpatizera Radikalne partije Olega Ljaška; opremu i oružje bataljona je, pak, pružio ukrajinski oligarh Igor Kolomoskoj. Bataljon Ajdar je sudjelovao u sukobima u Luganskoj oblasti; njegovi pripadnici su od Amnesty Internationala i OSCEa optuženi za kršenje ljudskih prava. Njegov najpoznatiji pripadnik je Nadija Savčenko, žena-pilot koja je 18. juna 2014. zarobljena od strane pro-ruskih pobunjenika, a potom izručena Rusiji gdje se protiv nje vodi sudski proces zbog ubistva dvoje ruskih novinara.

## Vanjske veze

* Офіційна сторінка батальйону «Айдар» // Facebook
* Дорога на Металлист — как это было. Фотоальбом // Facebook
* Добровольчий батальйон «Айдар». Фотоальбом // Віктор Гурняк / LUFA, 6 червня 2014 Arhivirano 2014-10-22 na Wayback Machine-u
* Легендарний батальйон «Айдар» сьогодні. ФОТО // «Волинські Новини», 2 липня 2014
* «Айдар». Передова біля Металіста // «Українська правда», 17 липня 2014
* «Айдар». З життя батальйону сміливих // «Українська правда», 21 липня 2014
* «Айдар». Попереду інших // «Українська правда», 22 липня 2014
* Батальон «Айдар» у боях за Україну // «Козацький край», № 4 (62), 29 серпня 2014 Arhivirano 2014-10-06 na Wayback Machine-u
* 14 днів в «Айдарі» // «ЧаРівне.інфо», 8 вересня 2014
# Slavjanski četnički odred

| Odred "Jovan Šević" (Slavjanski četnički odred)
 |
| --- |
| Aktivna
 | jun 2014 -
 |
| Vjernost
 |  Novorusija
 |
| Vid/rod oružanih snaga
 | kopnena vojska
 |
| Tip/rod
 | laka pješadija (?)
 |
| Veličina
 | 250 (prema vlastitim tvrdnjama)
 |
| Borbeni angažmani
 | Rat na istoku Ukrajine
 |

**Odred "Jovan Šević"** (ruski: Отряд им. Йована Шевича) ili **Slavjanski četnički odred** (ruski: Славянский четнический отряд) je paravojna formacija srpskih nacionalista (četnika) koja od proljeća 2014. godine na istoku Ukrajine sudjeluje u borbama na strani pro-ruskih separatista Donjecke i Luganske Narodne Republike (Federativna Država Novorusija) protiv pro-zapadnih ukrajinskih vlasti. Odred je ime dobio po Jovanu Ševiću, austrijskom oficiru srpskog porijekla koji je sredinom 18. vijeka doveo svoje sunarodnjake kako bi služili Ruskom Carstvu na područje današnje Ukrajine.

Nastao je od male grupe dobrovoljaca na čelu sa Bratislavom Živkovićem koja je u martu 2014. došla na Krim pomoći tamošnjim "snagama samoobrane" prilikom održavanja referenduma o nezavisnosti; ona je za sebe tada koristila ime "Car Lazar". Živković i njegovi sljedbenici su nakon toga neko vrijeme boravili u Moskvi, a potom se vratili u Srbiju, da bi 30. juna 2014. formirali odred koji je brojao oko 30 članova. 21. jula je Živković objavio dolazak nešto veće grupe dobrovoljaca, tako da je odred narastao na oko 250 ljudi.

27. jula su ukrajinske vlasti objavile kako su Živkovića zarobile prilikom borbi za mjesto Debaljcevo u Donečkoj oblasti. Živković je dva dana kasnije to lično opovrgnuo. Nešto kasnije je srpski premijer Aleksandar Vučić izjavio kako su 99 % pripadnikja Odreda "najamnici koji primaju honorar od 2100 do 6500 dolara po borbi", a što je Živković kasnije opovrgnuo.
# Sukob u Odesi 2014.

Unutrašnjost odeskog Doma sindikata.
**Sukob u Odesi 2. maja 2014. godine**, u ruskoj i dijelu svjetske javnosti poznat kao **Masakr u Odesi**, bio je incident koji se zbio u ukrajinskom gradu Odesa tokom demonstracija koje su istovremeno održavali pristaše i protivnici prozapadne proevropske vlade uspostavljene nekoliko mjeseci prije na euromajdanskim demonstracijima u Kijevu, a koji je doveo do nasilne smrti preko 48 osoba. Do njega je došlo kada se nekoliko stotina pro-ruskih antieuromajdanskih demonstranata i aktivista, koji su pripadali pokretu Ruskog proljeća sukobila sa nekoliko hiljada ukrajinskih nacionalista, odnosno pristaša nove vlasti koje su činili navijači fudbalskih klubova FK Černomorec i Metalist Harkiv, euromajdanski aktivisti te pripadnici radikalne paravojne formacije Desni sektor. Između dviju grupa je izbio sukob u kome su obje strane koristile vatreno oružje; brojčano nadjačani proruski demonstranti su natjerani bijeg te su utočište pronašli u zgradi odeskog Doma sindikata, gdje su se zabarikadirali. Ona je potom zapaljena, te je tada poginulo oko 40-ak pro-ruskih demonstranata, što od dima, što od opekotina, što od posljedica pada, ali i rana od metaka; lokalne vlasti su tek nakon nekog vremena uvele red. Incident je proglašen masakrom od strane vlasti susjedne Rusije i njenih pristaša u samoj Ukrajini, dok je uglavnom ignoriran od strane zapadnih medija; ukrajinske vlasti, pak, tvrde da su njene pristaše na ulicama djelovale u samoobrani, odnosno da je riječ o provokaciji koje su izvele pristaše svrgnutog predsjednika Viktora Janukoviča.

Nasilje u Odesi, koje je, ne računajući zbivanja u Drugom svjetskom ratu, po razmjerama krvoprolića bilo nezabilježeno sve do 1918. godine, u značajnoj je mjeri pripomoglo radikalizaciji pro-ruskih aktivista, odnosno omogućilo da tada već otpočeti incidenti između njih i ukrajinskih vlasti na istoku zemlje eskaliraju u otvoreni oružani sukob. Ukrajinske vlasti, međutim, do danas nisu krivično procesuirale odgovorne za nasilje, a što je postalo predmetom službene kritike u dijelu evropske javnosti.

## Vanjske veze

* Хід подій протистоянь Arhivirano 2014-05-03 na Wayback Machine-u на офіційному сайті каналу ТВі
* „Хронологія подій в Одесі 2 травня 2014 (частина 1)” (ruski). Українська правда.
# Isa Munajev

| Isa Ahjadovič Munajev |
| --- |
| **Karijera** |
| **Čin** | brigadni general
 |
| **Važnije bitke** | Afgansko-sovjetski rat (sporno)
Prvi čečenski rat
Drugi čečenski rat

* + Bitka za Grozni (1999—2000)

Rat na istoku Ukrajine

* + Bitka za Ilovajsk
	+ Bitka za Debaljecevo
 |
| **Rod vojske** | Ministarstvo unutarnjih poslova ČRI jurižni odredi OS ČRI
 |

**Isa Ahjadovič Munajev** (čečenski: Мунаев Iиса, ruski: Иса Ахьядович Мунаев; 20. maj 1965 – 1. februar 2015) bio je jedan od vođa čečenskih separatističkih militanata koji se istakao za vrijeme Drugog čečenskog rata, da bi kasnije poginuo boreći se na strani Ukrajine u sukobu protiv proruskih separatista.

Munajev se rodio u Čečensko-Inguškoj ASSR, koja je tada bila dio SSSRa. Nakon odsluženja vojnog roka u Sovjetskog armiji (koji je, po nepotvrđenim navodima, uključivao i sudjelovanje u ratu u Afganistanu) je upisao Višu školu unutrašnjih poslova, te se potom priključio miliciji, odnosno njenim specijalnim jediniciama (OMON). Živio je i radio u Moskvi i napredovao do čina kapetana.

Poslije izbijanja Prvog čečenskog rata se vratio u rodnu Čečeniju i priključio paravojnim formacijama samoproglašene Čečenske Republike Ičkerije. Nakon završetka rata ga je predsjednik Aslan Mashadov imenovao zapovjednikom Groznog i ministrom unutarnjih poslova. Na tom je mjestu sudjelovao u obrani grada od ruskog napada u Drugom čečenskom ratu. Poslije pada grada je imenovan zapovjednikom separatističkih formacija na planinskom jugozapadu zemlje. Iako su ruske vlasti nekoliko puta objavljvale vijesti o njegovoj pogibiji, Čečeniju je napustio tek kada je 2004. godine teško ranjen. Radi liječenja je preko Ukrajine došao u Dansku čija mu je vlada dala politički azil. Tamo je 2009. godine osnovao "Slobodni Kavkaz", pokret koji je okupljao čečenske separatističke emigrante.

U Ukrajinu je došao nedugo nakon euromajdanskog prevrata te u martu 2014. godine osnovao bataljon Džohar Dudajev, dobrovoljačku jedinicu koju je činilo oko 500 čečenskih separatista i dobrovoljaca iz muslimanskih zemalja. Kao njegov zapovjednik čelu je 1. februara 2015. ubijen tokom minobacačkog napada pro-ruskih separatista u bitci za Debaljcevo.

## Vanjske veze

* Чеченские гвардейцы Порошенко
* Чеченский след в Украине
* «Свобода или смерть»
* Почему в гражданской войне на Украине чеченцы воюют с чеченцами
* Смерть "личного врага Путина"
# Aleksej Mozgovoj

|  |
| --- |
| {{{opis}}} {{{opis}}}
 |
| **Karijera** |
| **Čin** | stariji narednik (Ukrajina) kombrig (Novorusija)
 |
| **Rod vojske** |  Oružane snage Ukrajine  Oružane snage Novorusije
 |

**Aleksej Borisovič Mozgovoj** (ruski: Алексе́й Бори́сович Мозгово́й; ukrajinski: Олексі́й Бори́сович Мозгови́й; 3. april 1975 - 23. maj 2015) bio je jedan od vođa pro-ruskih separatista na istoku Ukrajine, poznat kao zapovjednik brigade Prizrak ("Duh") i sudionik nekih od najvažnijih borbi u sukobu s ukrajinskim vlastima.

## Život

Rodio se u Luhanskoj oblasti, u porodici koja potiče od donskih kozaka. Kao mladić je kao profesionalni vojnik služio u Oružanim snagama Ukrajine. U slobodno vrijeme se bavio muzikom, kao član pjevačkog zbora te sudjelovao na državnom natjecanju folklornih ansambala.

Za vrijeme euromajdanskih zbivanja se nalazio u Rusiji, prema nekim navodima radeći kao kuhar u Sankt Peterburgu. Nakon pada Janukovičeve vlade se vratio u rodni kraj i sudjelovao u antieuromajdanskim protestima, odnosno ruskom proljeću. Postao je jedan od najiskatknutijih članova pokreta, tako da su ga 10. aprila 2014. primili Vladimir Žirinovski i Sergej Mironov, vođe LDPR i Pravedne Rusije, dviju od četiri ruske parlamentarne stranke.

21. aprila 2014. je u Lugansku bio jedan od vođa mase demonstranata koja je zauzela regionalno sjedište tajne službe SBU.

7. marta 2015. je na njega pokušan atentat. 23. maja je na automobil u kome se vozio otvorena vatra iz automatskog oružja. Tom prilikom je poginuo Mozgovoj, njegov pres-ataše i još trojica tjelohranitelja. U ukrajinskim medijima se zločin pripisao agentima ruske tajne službe GRU, a kao motiv navelo Mozgovojeva navodna nedisciplina i odbijanje da se bespogovorno slušaju naredbe Moskve.

## Vanjske veze

* Official website
* Aleksei Mozgovoy at the Novorossiya Information agency
* (eng subs) Militia brigade "Ghost" takes oath to Novorossia 09/09/14
* Ukraine crisis: Inside pro-Russia militia training camp. BBC News. 19 May 2014
# Herson

*Za ostale upotrebe, pogledajte Herson (razvrstavanje).*

| Herson Херсон |
| --- |
| Zgrada parlamenta Hersonske oblastiZgrada parlamenta Hersonske oblasti |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Zastava** |  **Grb** |

 |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Ukrajina
 |
| **Ukrajina Hersonska Oblast Grad Herson** |  |
| **Osnivanje** | 18. lipnja 1778.
 |
| **Osnivač** | Grigorij Aleksandrovič Potemkin
 |
|  |
| **Vlast**  |
|  - **Gradonačelnik** | Volodimir Saldo
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Ukupna** | 135.7 km
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2007)
 |
|  - **Grad** | 358 000
 |
|  |
| **Poštanski broj** | 73000
 |
| **Pozivni broj** | +380 552
 |
| **Službena stranica** www.city.kherson.ua
 |
| Karta
 |
| Položaj Hersona na karti Ukrajine Položaj Hersona na karti Ukrajine |

**Herson** (Ukrajinski: *Херсон*) je grad u južnoj Ukrajini. Glavni je grad i administrativni centar *Hersonske Oblasti*, sa 335 000 stanovnika (popis iz 2008.).
*Herson* je važna luka na Crnom moru, na početku estuarija rijeke Dnjepar, u gradu se nalazi značajno brodogradilište.

## Historija

Do 1774., čitav teritorij *Hersonske oblasti* pripadao je Krimskom Kanatu. *Herson* je osnovao 1778. knez Grigorij Aleksandrovič Potemkin, po naredbi ruske carice Katarine II.. Nukleus grada je izgrađen na mjestu manje utvrde zvane *Aleksandar-Šants*. Ime grada *Herson* potiče od grčke riječi za poluotok Krim (*Hersonesos*), na kojem je postojala Grčka kolonija prije 2 500 god.

## Stanovništvo

Po Ukrajinskom popisu stanovništva iz 2001. u *Hersonu* su živjele slijedeće etničke grupe:

* Ukrajinci - 76.6%
* Rusi - 20.0%
* Ostali- 3.4%

### Rast stanovništva

| Godina
 | Stanovništvo
 |
| --- | --- |
| 1790
 | 24,000
 |
| 1926
 | 58,000
 |
| 1939
 | 97,000
 |
| 1959
 | 158,000
 |
| 1981
 | 361,000
 |
| 2004
 | 354,000
 |
| 2007
 | 329.000
 |

## Značajne građevine

 Adžigoljski svjetionik Vladimira Šukova pored Hersona 1911.
* *Arsenal* 1784. g.
* *Katedrala(Sobor) Spaski* (1781. g. )
* *Adžigoljski svjetionik*, projekt Vladimira Šukova 1911. g.

## Poznate osobe iz Hersona

* Sergej Bondarčuk, Sovjetski i Ukrajinski filmski redatelj, scenarist i glumac.
* Evgenij Kučerevski, Ukrajinski nogometni trener (vodio klub FK Dnjipro umro 2006.)
* Larisa Latinjina, sovjetska gimnastičarka, prva žena osvajačica devet Olimpijskih medalja.
* Moshe Sharet, drugi premijer države Izrael (1953.-1955.)
* Sergej Stanišev, premijer Bugarske
* *Mircea Ionescu-Quintus*, rumunjski liberalni političar i ministar pravosuđa (1991./92.)
* Lav Trocki, revolucionar i marksistički teoretičar.
* *Jefim (Jef) Golyscheff* (1897.-1970.) slikar i skladatelj povezan sa berlinskomDadom.

## Vanjske veze

* Službene stranice grada Hersona Arhivirano 2009-03-31 na Wayback Machine-u
* Hersonovi rodoljubi