Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Georges Charpak

**Georges Charpak**.
Povlačna komora (Muzej umjetnosti u Parizu) - jedan oblik višeanodnog proporcionalnog brojača
**Georges Charpak** [ˈʒɔʁʒ ʃaʁˈpak] (ukr. *Гео́ргій Харпа́к*, polj.  *Jerzy Charpak*) (nekad Dąbrowica, Poljska – danas Dubrovycja, Ukrajina, 8. ožujka 1924. – 29. rujna 2010.) je bio francuski fizičar i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1992., zbog otkrića višeanodnog proporcionalnog brojača, mjernog instrumenta za otkrivanje i mjerenje elementarnih čestica ionizirajućeg zračenja, što prestavlja usavršeni oblik Geigerovog brojača i proporcionalnog brojača.

## Biografija

Georges Charpak se rodio u židovskoj obitelji u selu Dąbrowici u nekadašnjoj Poljskoj, a to je danas selo Dubrovycja u Ukrajini. Kada je imao 7 godina, njegova obitelj se preselila u Pariz. Za vrijeme Drugog svjetskog rata, bio je član Francuskog pokreta otpora, da bi 1943. završio u zatvoru Višijske vlade. 1944. je prebačen u nacistički sabirni logor u Dachau, gdje je i dočekao kraj rata 1945. Te godine je započeo studirati sveučilište za rudarstvo u Parizu i postaje francuski građanin. 1954. je obranio doktorat iz nuklearne fizike, dok je radio u labaratoriju koji je vodio Frédéric Joliot-Curie.

Od 1959. radi u CERN-u u Ženevi. Tu je Georges Charpak sa suradnicima razvio 1968. višeanodni proporcionalni brojač, u kojem je niz usporednih tankih žica (anoda), bilo razapeto simetrično, između dviju paralelnih ploča (katoda), za što je dobio Nobelovu nagradu za fiziku 1992. Prolaskom neke čestice ionizirajućeg zračenja kroz sustav (okomito na ravninu anoda), stvaraju se parovi elektron-ion u području dviju anodnih žica, uz koje se sekundarnom ionizacijom (kao i u običnom proporcionalnom brojaču), stvara lavina parova elektron-ion. Omjer električnih impulsa na dvjema anodama je mjera mjesta prolaska čestica između njih. Kako je razmak žica malen (oko 2 mm), moguće je u dimenziji okomito na anode, odrediti položaj putanje električki nabijene čestice s točnošću oko 0,5 mm.

Od 1980. radi kao profesor fizike na sveučilištu u Parizu. Georges Charpak je bio veliki zagovornik za primjenu nuklearne energije u Francuskoj.

## Reference
# Gerardus 't Hooft

|  |
| --- |
|  **Gerardus 't Hooft** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 5. srpnja 1946.  Den Helder, Nizozemska
 |
| Institucija
 | Sveučilište u Utrechtu
 |
| *Alma mater* | Sveučilište u Utrechtu
 |
| Akademski mentor
 | Martinus J. G. Veltman
 |
| Istaknuti studenti
 | Robbert Dijkgraaf Herman Verlinde
 |
| Poznat po
 | Kvantna teorija polja Kvantna gravitacija
 |
| Istaknute nagrade
 | Lorentzova medalja (1986.) Nobelova nagrada za fiziku (1999.)
 |

**Gerardus ("Gerard") 't Hooft** (Den Helder, 5. srpnja 1946.), nizozemski fizičar koji trenutno radi kao profesor teortske fizike na sveučilištu u Utrechtu.

Dobitnik je Nobelove nagrade za fiziku 1999. godine. Nagradu je dobio "za razjasnidbu kvantne strukture elektroslabih međudjelovanja u fizici". Asteroid 9491 Thooft nazvan je u njegovu čast, čak je napisao i ustav za njegove buduće stanovnike. Dobio je Lorentzovu medalju 1986.

Profesor je teoretske fizike na sveučilištu u Utrechtu.

## Povezano

* 't Hooft-Polijakov monopol
* 't Hooftov simbol

## Vanjske veze

* Nobel Prize citation Arhivirano 2004-08-03 na Wayback Machine-u
* Nobel Lecture
* Homepage of G. 't Hooft.
* Publications from Google Scholar.
* Publications Arhivirano 2023-06-27 na Wayback Machine-u on the Arxiv.
* How To Become a Good Theoretical Physicist, by Gerard 't Hooft
# Albert Fert

Alber Fer
**Alber Luj Fransoa Fer** (francuski: *Albert Louis François Fert*, rođen 7. marta 1938 u Karkasonu, Francuska) je francuski fizičar i laureat Nobelove nagrade za fiziku 2007.

Godine 1970. doktorirao je na univerzitetu Pariz-jug sa tezom „Osobine transporta elektriciteta u niklu i gvožđu“ (*Propriétés de transport électrique dans le nickel et le fer*). Potom je bio vođa tima za istraživanje čvrstih stanja na istoj instituciji.

Ferova grupa istraživača je 1988. otkrila GMR efekat u strukturi slojeva gvožđa i hroma. Nezavisno od njega, nešto kasnije je grupa pod rukovodstvom Petera Grinberga došla do sličnih rezultata. Otkriće GMR efekta omogućilo je izradu magnetnih čitača tvrdih diskova izuzetno visokog kapaciteta, koji su danas u širokoj upotrebi.

Ovo otkriće pripada novoj grani fizike, spintronici, koja se bavi osobinama spina elektrona.

Od 1976. Fer je profesor na Univerzitetu Pariz-jug u Orseju.

Za pronalazak GMR efekta Feru i Grinbergu je 2007. dodeljena Nobelova nagrada za fiziku.

## Reference

## Vanjske veze

* Biografija na mrežnom mestu Francuske akademije nauka Arhivirano 2008-12-06 na Wayback Machine-u
# Peter Grünberg

| Peter Grünberg |
| --- |
| Peter Grünberg |
| Rođenje | 18. maj 1939 Plzeň  |
| Smrt | 7. april 2018 Jülich |
| Državljanstvo | Njemačka |
| Zanimanje | fizičar, univerzitetski profesor |
| Suprug/a | bez vrijednosti |

**Peter Andreas Grünberg** (njemački: *Peter Andreas Grünberg*, Plzenj, Češka, 18. maja 1939. - Jülich, Njemačka, 9. aprila 2018.) je nemački fizičar. Težište njegovog naučnog istraživanja je u oblasti fizike čvrstog stanja. Njegov najvažniji pronalazak je GMR efekat. Za ovo otkriće mu je 2007. pripala Nobelova nagrada za fiziku.

## Biografija

Grinberg je 1962. počeo da studira na Univerzitetu u Frankfurtu na Majni i kasnije na Tehničkoj visokoj školi u Darmštatu. Od 1966. do 1969. radio je u Darmštatu na svojoj doktorskoj tezi: „Spektroskopska istraživanja slojeva nekih lantanoida“ (»Spektroskopische Untersuchungen an einigen Selten-Erd-Granaten«). Tri godine je proveo na Univerzitetu Karlton u Otavi, Kanada. Od 1972. radi kao saradnik u Istraživačkom centru u Jilihu, Nemačka. Stanuje u Kelnu. Od 1992. zaposlen je kao vanredni profesor na Univerzitetu u Kelnu.

## Dela

Grinberg je jedan od pionira istraživanja magnetnih osobina tankih slojeva materijala. Ova oblast, spintronika, proučava karakteristike spina elektrona. Cilj istraživanja je pronalazak načina za proizvodnju minijaturnih elektronskih kola.

Godine 1986., Grinberg je otkrio antiferomagnetsku spregu u slojevima gvožđa i hroma.

U periodu 1987./1988., Grinberg je otkrio GMR efekat, praktično istovremeno kada i francuski naučnik Alber Fer. Ovo otkriće je omogućilo veliko povećanje kapaciteta tvrdih memorija tokom 1990-ih. Danas se funkcija svih čitača magnetnih diskova u praksi zasniva na GMR efektu. Prihodi od ovog patenta idu u korist njegove matične institucije, Istraživačkog centra u Jilihu.

## Nobelova nagrada

Dana 9. oktobra 2007. komitet za dodelu Nobelove nagrade objavio je da se Peteru Grinbergu i Alberu Feru dodeljuje Nobelova nagrada za fiziku za nezavisno otkriće GMR efekta. Nagrada bi trebalo da bude uručena 10. decembra 2007. u Štokholmu.

## Reference

## Vanjske veze

* Biografija Petera Grinberga (Istraživački centar Jilih) Arhivirano 2007-10-25 na Wayback Machine-u
* Elektronske osobine materije Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* „Nobelova nagrada za fiziku 2007.“ Arhivirano 2011-10-11 na Wayback Machine-u, 9. oktobar 2007.
# Yōichirō Nanbu

| Yoichiro Nambu |
| --- |
| Yoichiro Nambu |

**Joiširo Nambu** (engleski: *Yoichiro Nambu*, japanski: 南部 陽一郎, rođen 18. januara 1921, umro 5. lipnja 2015), američki fizičar japanskog porekla koji je radio kao profesor na Univerzitetu u Čikagu.

Za doprinos u oblasti teorijske fizike, konkretno: otkriće mehanizma spontanog narušavanja simetrije u subatomskoj fizici, dodeljena mu je Nobelova nagrada za fiziku 2008.

## Vanjske veze

* Stručni profil
* Bibliografske informacije Arhivirano 2008-10-10 na Wayback Machine-u
# Brian Schmidt

|  |
| --- |
|  **Brian Schmidt** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 24. veljače 1967.  Missoula, MT, Sjedinjene Države |
| Državljanstvo
 |  australsko  američko
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Institucija
 | Australski nacionalni univerzitet
 |
| *Alma mater* | Univerzitet u Arizoni Harvard
 |
| Akademski mentor
 | Robert Kirshner
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (2011)
 |

**Brian Paul Schmidt** (Missoula, Montana, 24. veljače 1967.) je američko-australski astrofizičar koji trenutno radi na Australskom nacionalnom univerzitetu. Schmidt je najpoznatiji po svom radu na supernovama, a od 2012. je član Kraljevskog društva. Godine 2006., Schmidt je dobio Shawovu nagradu za astronomiju, a 2011. godine je, zajedno s Saulom Perlmutterom i Adamom Riessom, podijelio Nobelovu nagradu za fiziku zbog dokazivanja kako širenje svemira akcelerira.
# David J. Wineland

|  |
| --- |
| **David J. Wineland** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 24. veljače 1944. Milwaukee, Wisconsin, SAD
 |
| Državljanstvo
 | Američko
 |
| Etnicitet
 | Amerikanac
 |
| Polje
 | Fizika
 |
| Institucija
 | National Institute of Standards and Technology (NIST) Sveučilište Colorado, Boulder
 |
| *Alma mater* | Sveučilište Kalifornije, Berkeley Sveučilište Harvard Sveučilište Washington
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (2012) Nacionalna medalja za nauku (2007) Schawlowa nagrada (2001)
 |

**David Jeffrey Wineland** (rođen 24. veljače 1944) američki je fizičar i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku sa Nacionalnog instituta za standarde i tehnologiju (NIST). Njegov rad je uglavnom iz oblasti optike, posebno u izučavanju hlađenja iona laserom i njihovo korišćenje za operacije iz kvantnog računarstva. Nobelovu nagradu za fiziku 2012. podijelio je sa Sergeom Harocheom, za *izuzetne eksperimentalne metode koje su omogućile mjerenje i manipulaciju individualnih kvantnih sistema*.

## Karijera

Wineland je maturirao 1961. u srednjoj školi Encina u Sacramentu, Kalifornija. Na Sveučilištu Kalifornije u Berkeleyju je diplomirao 1965. a doktorsku disertaciju je obranio 1970. pod mentorstvom prof. Norman Foster Ramsey, Jr. na Harvardu. Njegova je doktorska disertacija bila na temu "atomski deuterijski maser". Postdoktorsko je istraživanje obavio u Hans Dehmeltovoj skupini na Sveučilištu u Washingtonu gdje je istraživao elektrone u ionskoj klopci. Počeo je raditi za Nacionalni biro za standarde 1975. (danas NIST), gdje je osnovao skupinu za proučavanje iona a takođe predaje i na Fakultetu za fiziku Sveučilišta Colorada u Boulderu. Wineland je prvi uspio laserski ohladiti ione 1978. Njegove su NIST skupine koristile *uhvaćene* ione u mnogim eksperimentima u oblasti fundamentalne fizike i kontrole kvantnog stanja. Oni su takođe demonstrirali optičke tehnike za postizanje osnovnih, superpozicijskih i "upletenih" stanja. Njegov je rad pomogao u razvoju moderne spektroskopije, atomskih satova i kvantnih informacija. Godine 1995. napravio je prvi kvantni logički portal od jednog atoma te je prvi kojemu je uspjelo kvantno teleportiranje informacija kod masivnih čestica 2004. godine. Wineland je implementirao 2005. najtačniji atomski sat koristeći kvantnu logiku na samo jednom ionu aluminija.

Wineland je član Američkog fizikalnog društva, Američkog optičkog društva, a izabran je i u Nacionalnu akademiju znanosti SAD 1992. godine. Podijelio je Nobelovu nagradu za fiziku 2012. s francuskim fizičarom Sergeom Harocheom za *izuzetne eksperimentalne metode koje su omogućile mjerenje i manipulaciju individualnih kvantnih sistema*.

## Obitelj

Wineland je oženjen sa Sednom Quimby-Wineland i imaju dva sina.

Sedna Helen Quimby je kći Georgea I. Quimbyja (1913 - 2003), arheologa i antropologa, koji je bio profesor antropologije na Sveučilištu u Washingtonu i direktor Memorijalnog državnog muzeja "Thomas Burke" u Washingtonu, a njegova je supruga bila Helen Ziehm Quimby.

## Izvori
# Isamu Akasaki

|  |
| --- |
| **Isamu Akasaki** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 30. januara 1929.  (1929-01-30) Chiran, Kagoshima, Japan
 |
| Smrt
 | 1. aprila 2021. Nagoја, Aiči, Japan
 |
| Državljanstvo
 | Japanac
 |
| Polje
 | Fizika
 |
| Institucija
 | Istraživački institut Matsushita u Tokiju Univerzitet u Nagoji Univerzitet Meijo u Nagoji
 |
| *Alma mater* | Univerzitet u Kyotu Univerzitet u Nagoji
 |
| Poznat po
 | Plave i bijele svjetleće diode
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (2014.)
 |

**Isamu Akasaki** (Chiran, 30. januara 1929. - Nagoja,1 .april 2021), bio je japanski fizičar. Diplomirao (1952.) na Sveučilištu u Kyotu, a doktorirao (1964.) na Nagoyskom sveučilištu. Zaposlen u Istraživačkom institutu Matsushita u Tokiju (od 1964. do 1981.), Nagoyskom sveučilištu (od 1981. do 1992.), Sveučilištu Meijo (od 1992.). Pronašao je (1989.) način izrade poluvodičkog elektroničkog elementa načinjena uglavnom od galijeva nitrida (GaN) koji može biti sjajan izvor plave svjetlosti. Pridonio je razvoju plavoga poluvodičkog lasera koji se primjenjuje u optičkim diskovima (Blu-ray Disc). Za izum učinkovite plave svjetleće diode koja je omogućila izradu energetski štedljivih bijelih izvora svjetlosti velike svjetlosne jakosti s H. Amanom i S. Nakamurom dobio Nobelovu nagradu za fiziku 2014.

## Svjetleća dioda ili LED

Plave svjetleće diode.
**Svjetleća dioda** ili **LED** (skr. od engl. *Light Emitting Diode*) je poluvodički elektronički element koji pretvara električni signal u optički (svjetlost). Propusno polarizirana svjetleća dioda emitira elektromagnetsko zračenje na način spontane emisije uzrokovane rekombinacijom nosilaca električnoga naboja (elektroluminiscencija). Elektroni prelazeći iz vodljivog u valentni pojas, oslobađaju energiju, koja se dijelom očituje kao toplina, a dijelom kao zračenje. Boja emitiranog svjetla ovisi o poluvodiču, kao i o primjesama u njemu i varira od infracrvenog preko vidljivog do ultraljubičastog dijela spektra.

Izrađuju se od galija, arsena i fosfora (GaAsP), gdje se omjerom arsena i fosfora određuje širina zabranjenoga pojasa i time posredno frekvencija zračenja, ili pak, za heterostrukturne izvedbe pogodne za optičke komunikacije, od istih elemenata uz dodatak indija.

Primjenjuje se najčešće kao indikator, na primjer na komandnim i signalnim pločama uređaja i strojeva ili kao alfanumerički pokazivač na zaslonima džepnih kalkulatora, zatim za ukrasno osvjetljenje te u industriji zabave, za signalnu rasvjetu za bicikle, automobilska svjetla, kao dijelovi za daljinski prijenos signala u upravljačkim krugovima, na primjer kod televizorskih daljinskih upravljača. Veliko područje primjene imaju i u optičkim komunikacijama, gdje služe za prijenos podataka na kraće udaljenosti multimodnim optičkim vlaknom.

## Reference
# Hiroshi Amano

|  |
| --- |
| **Hiroshi Amano** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 11. septembra 1960.  (1960-09-11) Hamamatsu, Shizuoka, Japan
 |
| Državljanstvo
 | Japanac
 |
| Polje
 | Fizika
 |
| Institucija
 | Sveučilište u Nagoji Sveučilište Meijo u Nagoji
 |
| *Alma mater* | Sveučilište u Nagoji
 |
| Poznat po
 | Plave i bijele svjetleće diode
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (2014.)
 |

**Hiroshi Amano** (Hamamatsu, 11. septembra 1960.), japanski fizičar. Diplomirao (1985.) i doktorirao (1989.) na Nagojskom sveučilištu. Zaposlen na Nagojskom sveučilištu (od 1988 do 1992. i od 2010.) i na Sveučilištu Meijo (od 1992. do 2010.). Bavi se istraživanjem dobivanja, svojstava i primjene poluvodiča koji sadrže dušik. Za izum učinkovite plave svjetleće diode koja je omogućila izradu energetski štedljivih bijelih izvora svjetlosti velike svjetlosne jakosti s I. Akasakijem i S. Nakamurom dobio Nobelovu nagradu za fiziku 2014.

## Svjetleća dioda ili LED

Plave svjetleće diode.
**Svjetleća dioda** ili **LED** (skr. od engl. *Light Emitting Diode*) je poluvodički elektronički element koji pretvara električni signal u optički (svjetlost). Propusno polarizirana svjetleća dioda emitira elektromagnetsko zračenje na način spontane emisije uzrokovane rekombinacijom nosilaca električnoga naboja (elektroluminiscencija). Elektroni prelazeći iz vodljivog u valentni pojas, oslobađaju energiju, koja se dijelom očituje kao toplina, a dijelom kao zračenje. Boja emitiranog svjetla ovisi o poluvodiču, kao i o primjesama u njemu i varira od infracrvenog preko vidljivog do ultraljubičastog dijela spektra.

Izrađuju se od galija, arsena i fosfora (GaAsP), gdje se omjerom arsena i fosfora određuje širina zabranjenoga pojasa i time posredno frekvencija zračenja, ili pak, za heterostrukturne izvedbe pogodne za optičke komunikacije, od istih elemenata uz dodatak indija.

Primjenjuje se najčešće kao indikator, na primjer na komandnim i signalnim pločama uređaja i strojeva ili kao alfanumerički pokazivač na zaslonima džepnih kalkulatora, zatim za ukrasno osvjetljenje te u industriji zabave, za signalnu rasvjetu za bicikle, automobilska svjetla, kao dijelovi za daljinski prijenos signala u upravljačkim krugovima, na primjer kod televizorskih daljinskih upravljača. Veliko područje primjene imaju i u optičkim komunikacijama, gdje služe za prijenos podataka na kraće udaljenosti multimodnim optičkim vlaknom.

## Reference
# Shūji Nakamura

|  |
| --- |
| **Shuji Nakamura** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 22. maja 1954. Ikata, Ehime, Japan
 |
| Državljanstvo
 | Japanac (do 2005. ili 2006.) Amerikanac (od 2005. ili 2006.)
 |
| Polje
 | Fizika
 |
| Institucija
 | tvrtka *Nichia* Kalifornijsko sveučilište u Santa Barbari
 |
| *Alma mater* | Sveučilište u Tokushimi
 |
| Poznat po
 | Plave i bijele svjetleće diode
 |
| Istaknute nagrade
 | Nobelova nagrada za fiziku (2014.)
 |

**Shuji Nakamura** (Ikata, 22. maja 1954.), američko-japanski fizičar. Diplomirao (1979.) i doktorirao (1994.) na Sveučilištu u Tokushimi. Radio za tvrtku *Nichia* (od 1979. do 1999.), a potom kao profesor na Kalifornijskom sveučilištu u Santa Barbari. Pronašao je način izrade plave svjetleće diode pogodne za masovnu proizvodnju rasvjetnih tijela (od 1993.). Pridonio je razvoju plavoga poluvodičkog lasera koji se primjenjuje u optičkim diskovima (Blu-ray Disc). Za izum učinkovite plave svjetleće diode koja je omogućila izradu energetski štedljivih bijelih izvora svjetlosti velike svjetlosne jakosti s I. Akasakijem i H. Amanom dobio Nobelovu nagradu za fiziku 2014.

## Svjetleća dioda ili LED

Plave svjetleće diode.
**Svjetleća dioda** ili **LED** (skr. od engl. *Light Emitting Diode*) je poluvodički elektronički element koji pretvara električni signal u optički (svjetlost). Propusno polarizirana svjetleća dioda emitira elektromagnetsko zračenje na način spontane emisije uzrokovane rekombinacijom nosilaca električnoga naboja (elektroluminiscencija). Elektroni prelazeći iz vodljivog u valentni pojas, oslobađaju energiju, koja se dijelom očituje kao toplina, a dijelom kao zračenje. Boja emitiranog svjetla ovisi o poluvodiču, kao i o primjesama u njemu i varira od infracrvenog preko vidljivog do ultraljubičastog dijela spektra.

Izrađuju se od galija, arsena i fosfora (GaAsP), gdje se omjerom arsena i fosfora određuje širina zabranjenoga pojasa i time posredno frekvencija zračenja, ili pak, za heterostrukturne izvedbe pogodne za optičke komunikacije, od istih elemenata uz dodatak indija.

Primjenjuje se najčešće kao indikator, na primjer na komandnim i signalnim pločama uređaja i strojeva ili kao alfanumerički pokazivač na zaslonima džepnih kalkulatora, zatim za ukrasno osvjetljenje te u industriji zabave, za signalnu rasvjetu za bicikle, automobilska svjetla, kao dijelovi za daljinski prijenos signala u upravljačkim krugovima, na primjer kod televizorskih daljinskih upravljača. Veliko područje primjene imaju i u optičkim komunikacijama, gdje služe za prijenos podataka na kraće udaljenosti multimodnim optičkim vlaknom.

## Reference
# Takaaki Kajita

|  |
| --- |
| **Takaaki Kajita 梶田 隆章** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 9. marta 1959.  (1959-03-09) Higashimatsuyama, Saitama, Japan
 |
| Državljanstvo
 | japansko
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Institucija
 | Institut za istraživanje kozmičkih zraka Univerziteta u Tokiju
 |
| *Alma mater* | Saitamski univerzitet (B. S.) Univerzitet u Tokiju (M. S., Ph. D.)
 |
| Akademski mentor
 | Masatoshi Koshiba
 |
| Istaknute nagrade
 | Nagrada Asahi (1988.) Nagrada Bruna Rossija (1989.) Nishinina memorijalna nagrada (1999.) Nagrada Panofskog (2002.) Nagrada Japanske akademije (2012) Nobelova nagrada za fiziku (2015.)
 |

**Takaaki Kajita** [takaaki kaʑita] (jap. 梶田 隆章, *Kajita Takaaki*; Higashimatsuyama, 9. marta 1959.), japanski fizičar. Poznat po eksperimentima s neutrinima na Kamiokandeu i njegovu nasljedniku, Super-Kamiokandeu. Godine 2015. s Arthurom B. McDonaldom podijelio je Nobelovu nagradu za fiziku.

## Rani i osobni život

Kajita se rodio 1959. u Higashimatsuyami u Saitami u Japanu. Njegova supruga Michiko živi u Toyami.

## Karijera

Kajita je studirao na Saitamskom univerzitetu i diplomirao 1981. Doktorat je stekao 1986. na Univerzitetu u Tokiju. Od 1988. radio je na Institutu za istraživanje kozmičkog zračenja Univerziteta u Tokiju, gdje je 1992. postao izvanredni profesor, a 1999. redoviti profesor.

## Povezano

* lista japanskih nobelovaca
* Masatoshi Koshiba
* Yoji Totsuka

## Reference

## Vanjske veze

* Službeni veb-sajt
* Panofsky Preis
* Verleihung des Julius Wess Preises 2013 mit Vortrag von Kajita
* [ Arhivirano 2016-04-09 na Wayback Machine-u KAGRA, the Latest "Gravitational Wave Telescope" Project, Commences via JST Science News 2012] Arhivirano 2016-04-09 na Wayback Machine-u
# ORCID

|  |
| --- |
| **ORCID** |
|  |
| Vrsta
 | normativna kontrola
 |
| Osnovana
 | 16. oktobra 2012.
 |
| Trenutno sjedište
 |  |
| Web-stranica | orcid.org |

**ORCID** (**Open Research and Contributor ID**) je alfanumerički kod koji jedinstveno identificira autora i koautora znanstvenih i akademskih publikacija. ORCID rješava problem poteškoće u prepoznavanju određenog autora znanstvenih radova i publikacija u humanističkim znanostima, uzrokovan činjenicom da mnoga osobna imena nisu jedinstvena, a mogu se i promijeniti (na primjer, nakon vjenčanja), tu su i kulturno uvjetovane razlike u redoslijedu navođenja imena i prezimena, nedosljedna upotreba kratica i različitih skupova znakova. ORCID osigurava trajni identitet autora.

## Uključivanje u bazu podataka ORCID

ORCID nudi otvorenu i neovisnu registraciju koja je oblikovana kao de facto standard za identifikaciju autora u znanstvenom i akademskom izdavaštvu. Registracija korisnika pokrenuta je 16. listopada 2012.

## Povezano

* Hrvatska znanstvena bibliografija (CROSBI)
* Tko je tko u hrvatskoj znanosti
* Virtualna međunarodna normativna datoteka (VIAF)
* Bibliotečna klasifikacija
* Znanost

## Reference

## Vanjske veze

* ORCID-ova Službena web stranica
* Hrvatska znanstvena bibliografija (CROSBI) Arhivirano 2016-03-22 na Wayback Machine-u