Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Frane Bulić

Kip Don Frane Bulića, djelo Frana Kršinića iz 1935. godine, na Marulićevom trgu u Zagrebu
**Don Frane Bulić** (Vranjic, 4. listopada 1846. – Zagreb, 29. srpnja 1934.), katolički svećenik, hrvatski arheolog i povjesničar.

## Biografija

Don Frane Bulić, ugledni hrvatski arheolog, povjesničar, konzervator starina i povjesničar umjetnosti, rođen je 4. listopada 1846. godine u Vranjicu kraj Splita. Studij teologije polazio je u Zadru. Nakon završene teologije i svećeničkog ređenja 1869. završio je na bečkom sveučilištu studij klasične filologije i arheologije. Kao školovani arheolog postao je upraviteljem arheološkog muzeja u Splitu, a 1878. povjerena mu je i dužnost konzervatora nadležnog za očuvanje kulturno-povijesnih starina na području cijele Dalmacije.

Biran je za zastupnika splitske općine u Dalmatinski sabor i za zastupnika Dalmacije u carevinskom vijeću u Beču, gdje se zalagao za sjedinjenje Dalmacije s Hrvatskom. Iz političkog života se povukao u vrijeme Kraljevine Jugoslavije, nakon proglašenja šestosječanjske diktature kralja Aleksandra 1929. godine.

Svojim arheološkim otkrićima dao je najveći doprinos upoznavanju ranokršćanske i starohrvatske povijesti na području Dalmacije. Vodio je arheološka iskapanja na mnogim dalmatinskim mjestima, osobito u Solinu. Otkrio je baziliku u Manastirinama u kojoj su bili pokopani mučenici Venancije iz Valerijanova ili Aurelijanova doba te Dujam iz Dioklecijanova doba. 1891. godine otkrio je u Rižinicama kraj Solina kameni ulomak s natpisom kneza Trpimira, a 1898. godine i znameniti sarkofag kraljice Jelene iz 976. godine. Bulić je sa suradnicima uspio sastaviti krhotine natpisa sa sarkofaga i odgonetnuti tekst koji povjesničari smatraju jednim od najznačajnijih dokumenata hrvatske srednjovjekovne povijesti jer sadrži podatke koji otkrivaju genealogiju hrvatskih kraljeva. Za radova na Gospinom otoku u Solinu, Bulić je otkrio i temelje crkve Svete Marije i crkve Svetog Stjepana u kojoj su bili pokopani članovi hrvatske vladarske kuće.

U Splitu je 1894. godine don Frane Bulić osnovao društvo "Bihać" za proučavanje povijesti iz doba hrvatskih narodnih vladara. Svojim ugledom najviše je pridonio održavanju prvog svjetskog kongresa kršćanske arheologije u Splitu i Solinu 1894. godine. Bio je cijenjeni član brojnih domaćih i svjetskih akademija i arheoloških društava. Objavio je niz članaka i knjiga, a najznačajniji su: "Hrvatski spomenici u kninskoj okolici uz ostale suvremene dalmatinske iz doba narodne hrvatske dinastije", "Palača cara Dioklecijana u Splitu" i "Stopama hrvatskih narodnih vladara". Od 1884. bio je urednik arheološkog časopisa *Bullettino di archeologia e storia dalmata*, između 1888. i 1925. njegov vlasnik, a 1920. na njegovu inicijativu promijenio je ime u *Vjesnik za arheologiju i historiju dalmatinsku*.

## Djela

* "Hrvatski spomenici u kninskoj okolici, uz ostale suvremene dalmatinske, iz dobe narodne hrvatske dinastije" 1888. Zagreb
* "Crkvica sv. Petra u Priku kod Omiša" 1923. Split
* "Krunidbena bazilika kralja Zvonimira usred Gradine u Solinu" 1925. Sarajevo
* "Palača cara Dioklecijana u Splitu" 1927. Zagreb
* "Stopama hrvatskih narodnih vladara" 1928. Zagreb
# Vlado Černozemski

Vlado Černozemski
**Vlado Černozemski** (bug.  Владо Черноземски), pravim imenom **Veličko Dimitrov Kerin** (bug.  Величко Димитров Керин) (Velingrad, 19. listopada 1897. – 9. listopada 1934.) je bio bugarski terorista.

Po bugarskim i makedonskim izvorima Černozemski je rođen u selu Kamenica (danas dio Velingrada), u blizini Peštere. Njegovi roditelji bili su rodeni u Kamenicu. VMRO-u se pridružio 1922. Nakon što je ubio jednog istaknutog bugarskog komunista 1924., 1928. osuđen je na smrt, no pomilovan je 1932. Također je ubio člana VMRO-a 1930.

Černozemski je ubilačku karijeru nastavio u van domovine. On je 9. listopada 1934. u Marseilleu, Francuska, ubio jugoslavenskog kralja Aleksandra I. prilikom čega je poginuo i francuski ministar vanjskih poslova Louis Barthou. Nakon ubojstva, smrtno ga je ranio jedan francuski pukovnik, te je Černozemski umro od povreda. Nekoliko desetljeća kasnije utvrđeno je da je francuski ministar bio žrtva zalutalog metka što ga je ispalio jedan francuski policajac, nišaneći Černozemskog.

## Izvori

## Vanjske veze

* Marseilleski atentat. Vlado Černozemski. Život, posvećen Makedoniji" - Mitre Stamenov
* Dokumentarni film: Atentat na kralja Aleksandra 1934.
* Dokumentarni film: Atentat i pokop kralja Aleksandra 1934.
# Alice Pleasance Liddell

| Alice Pleasance Liddell (Hargreaves) |
| --- |
| Lewis Carroll: Alice Liddell u dobi od 7 godina (1860.) |
| Rođenje | Alice Pleasance Liddell (1852-maja-04)4. maja 1852.  London, Ujedinjeno Kraljevstvo |
| Smrt | 16. novembra 1934. (dob: 82)  Westerham, Ujedinjeno Kraljevstvo |
| Počivalište | Crkva svetog Mihaela i svih anđela  Lyndhurst, Ujedinjeno Kraljevstvo |
| Nacionalnost | Britanka |
| Državljanstvo |  britansko |
| Vjeroispovijest | anglikanizam |
| Suprug/a | Reginald Hargreaves (1880 - 1926; njegova smrt) |
| Djeca | Alan Knyveton Hargreaves Leopold Reginald "Rex" Hargreaves Caryl Liddell Hargreaves |
| Roditelji | Henry Liddell Lorina Hanna Liddell |
| Rodbina | **Braća i sestre:** Edward Harry Liddell Lorina Charlotte Liddell James Arthur Charles Liddell Edith Mary Liddell Rhoda Caroline Anne Liddell Albert Edward Arthur Liddell Violet Constance Liddell Sir Frederick Francis Liddell Lionel Charles Liddell |

**Alice Pleasance Liddell** (London, 4. svibnja 1852. - Westerham, 16. studenog 1934.), udana **Alice Hargreaves**, najpoznatija je kao temeljna inspiracija za nastanak globalno popularne priče *Alice's Adventures in Wonderland* Lewisa Carrolla, s kojim je cijela njezina obitelj imala prijateljski odnos. Iako dijeli ime s glavnom junakinjom Carrollove priče, pitanje sličnosti stvarne i fiktivne Alice još je uvijek predmet debata.

U svom djetinjstvu, služila je kao fotografski model Lewisu Carrollu što je, zbog kontroverznog karaktera fotografija, izazvalo brojne polemike oko prirode Carrollove afekcije prema Alice koje su i danas dio "mita o Lewisu Carrollu".
# Mihajlo Gruševski

Mihajlo Gruševski u mlađim danima (1895.)
**Mihajlo Gruševski** (ukr. **Михайло Сергійович Грушевський** - Myhajlo Sergijovyč Gruševs'kyj); (Helm, 17. rujan 1866. - Kislovodsk, 26. studeni 1934.); je ukrajinski povjesničar, prosvjetni djelatnik, političar i prvi predsjednik neovisne Ukrajine odnosno Ukrajinske Narodne Republike. Njegov znanstveni doprinos u mladim danima bio je cijenjen u širem okruženju, posebno u tadašnjem Ruskom carstvu i Austro-Ugarskoj.

Mihajlo Gruševski je kao vrstan povijesni stručnjak zaslužan za tiskanje golemog opusa povjesnih knjiga iz ukrajinske povijesti u kojima na jasan i argumentiran način pojašnjava povezanost Kijevske Rusi i Ukrajine kao cjeline. U svome temeljnomu djelu »Povijest Ukrajine-Rusi« povezao je u jednu cjelinu starokijevsko kneževsko razdoblje sa razdobljem poljsko-litavske okupacije i samim kozačkim razdobljem Ukrajine. Zajedno s djelom «Kobzar», autora Tarasa Ševčenka, njegova djela predstavljaju temelje ukrajinske nacionalne ideje modernog doba.

Znanstveni doprinos Mihajla Gruševskog bio je vrlo svestran te je uz povijest uključivao i književnost, socilogiju, etnologiju i gotovo sve pomoćne povjesne znanosti. Umro je pod sumnjivim okolnostima 1934. godine u tijeku ubrzane industrijalizacije Sovjetskog Saveza obilježene raznim političkim i društvenim čistkama nepodobnih aktivista.

## Literatura

* Herasymchuk, V. ‘Mykhailo Hrushevs’kyi iak istoriohraf Ukraïny,’ ZNTSh, 133 (1922)
* Bahalii, D. ‘Akad. M.S. Hrushevs’kyi i ioho mistse v ukraïns’kii istoriohrafiï,’ ChSh, 1927, no. 1
* Bidlo, I. Michal Hruševskyj (Prague 1935)
* Borschak, E. ‘Mykhailo Hrushevskyj,’ Le Monde Slave, 1935, no. 1
* Krupnytsky, B. Introduction to the repr edn of Istoriia Ukraïny-Rusy, 1 (New York 1954)
* Doroshenko, D. ‘A Survey of Ukrainian Historiography’; and Ohloblyn, O. ‘Ukrainian Historiography 1917–1956,’ AUA, 5–6 (1957)

## Vanjske veze

* Mykhailo Hrushevs’kyi biography
* Історія української літератури
* Історія України-Руси
# Hélène Boucher

Hélène Boucher kao pilot.
**Hélène Boucher** (Pariz, 23. maj 1908 - Guyancourt kraj Versaillesa, 30. novembar 1934) bila je francuska avijatičarka, poznata kao jedna od prvih žena-pilota u historiji francuske avijacije, ali i kao postavljač rekorda u brzini aviona.

Odrasla je u porodici pariškog arhitekta, a za avijaciju se počela zanimati kao dijete čitajući priče o francuskim pilotima u Prvom svjetskom ratu. Godine 1930. se priključila pariškom aero-klubu i napravila svoj prvi let. Sljedećih nekoliko godina je radila kao komercijalni, ali i akrobatski pilot, te je sudjelovala u avio-relijima. Godine 1934. postavila nekoliko rekorda u brzini, te postala jedna od najslavnijih ličnosti Francuske svog vremena; između ostalog je reklamirala Renaultove automobile.

30. novembra 1934. je prilikom leta njen avion udario u drveće, pri čemu je Helene Boucher teško ozlijeđena i umrla na putu za bolnicu. Kao prva žena je sahranjena u Domu invalida i posthumno odlikovana Ordenom legije časti.

Godine 1953. je o njoj snimljen biografski film *Horizons sans fin* gdje je njen lik tumačila Gisèle Pascal.

## Vanjske veze

* Hélène Boucher Site Arhivirano 2010-08-09 na Wayback Machine-u (`fr`)
# Ivan Novak

| Ivan Novak |
| --- |
| Spomenik Dr. Ivanu Novaku u Čakovcu |

**Dr. Ivan Novak** (Macinec, 1884. - Čakovec, 1934.), hrvatski pravnik, publicist, književnik i političar. Kao narodni preporoditelj najzaslužniji je za oslobođenje i priključenje Međimurja Hrvatskoj, nakon što je u više dužih razdoblja tijekom nekoliko prethodnih stoljeća povremeno bilo pod ugarskom upravom.

## Biografija

Istaknut borac za hrvatsku nacionalnu ideju u Međimurju. Bio je organizator vojnog pohoda hrvatske vojske za oslobođenje od Mađara
i priključenje matici zemlji 24. prosinca 1918. godine. Njegovom je zaslugom Međimurje doživjelo svoj povijesni Badnjak 1918. godine, kada je izbavljeno od mađarske vlasti te se vraća matici Hrvatskoj.

Dr. Ivan Novak je bio prvi građanski povjerenik za Međimurje. Organizirao je cjelokupni javni, gospodarski i politički život u Međimurju, te mu dao snažni hrvatski pečat.

Dana 9. siječnja 1919. na trgu ispred franjevačke crkve u Čakovcu održana je javna opća skupština. Na toj skupštini donijeta je Rezolucija o odcjepljenju Međimurja od mađarske države.

Tom Rezolucijom kao i narodnim pjesmama Međimurja zabilježenim u zbirkama Dr. Vinka Žganca u Trianonu se dokazivalo da u Međimurju ne žive Mađari nego Hrvati čemu svjedoči i ovaj citat:

> *Hrvati iz cielog Međimurja, pred cielim svietom otvoreno, odlučno, jednodušno i samasviesno izjavljuju: Za uvek se odcjepljujemo ad mađarske države, kojoj smo do sodo pripadali samo pod utjecajem sile i protiv svoje volje.*
>
>

Godine 1998., dakle na osamdesetu godišnjicu pripojenja Međimurja Hrvatskoj tadašnji zamjenik župana Međimurske županije Dragutin Lesar daje prijedlog *obilježavanja 80. godišnjice pripojenja Međimurja Hrvatskoj* Skupštini Međimurske županije koja ga i prihvaća.

Tom je prilikom na grob Dr. Ivana Novaka i njegove supruge Mile vraćen spomenik u obliku lava, djelo kipara Frana Kršinića dovršeno 1935. godine kojeg su pripadnici mađaronske ekstremeističke organizacije „Štuka“ srušili, po jednim 1941., a po drugim izvorima 1942. godine.

## Vanjske veze

* Dr. Ivan Novak - suvremenik prvoga novca Međimurja Arhivirano 2007-02-13 na Wayback Machine-u
* Dr. Ivan Novak - nacionalni osloboditelj i preporoditelj Međimurja
* Dr. Ivan Novak - osobni osvrt Dragutina Lesara
# Eva Braun

Eva Braun i Adolf Hitler 14.lipnja 1942.
**Eva Braun** (München, 6. veljače, 1912 - Berlin, 30. travnja 1945) dugogodišnja ljubavnica te žena Adolfa Hitlera nepunih 40 sati.

Rođena je kao Eva Anna Paula Braun u Münchenu. Bila je kćer školskog učitelja. Obrazovala se na poslovnoj školi, ali uvijek je bila posvećena atletici i bavljenju sportom. Nekoliko mjeseci radila je kao recepcionarka u bolnici, a onda je prihvatila posao kao osobni asistent nacističkog fotografa Heinricha Hofmanna. Tu je srela Hitlera 1929. godine i zaljubila se u njega na prvi pogled. Gurnula mu je ljubavno pismo kriomice u džep. On joj se predstavio kao "Herr Wolf" (to je ime Adolf Hitler koristio u počecima svog političkog života radi sigurnosnih razloga). Svojim prijateljicama opisala ga je kao "ljubaznog čovjeka u godinama, sa smiješnim brkovima i velikim šeširom". I Adolfova i Evina obitelj bili su protiv veze. Hitler se zagledao u nju nakon što se njegova nećakinja Geli Raubal, kćerka njegove polusestre u koju je bio jako zaljubljen, ubila. Neki nagađaju da ju je Hitler osobno ubio, a neki da ju je dao ubiti.

Eva je pokušala samoubojstvo 1935. godine, zbog nesuglasica u vezi s Adolfom Hitlerom. Imala je jak utjecaj na njega tako da neki povjesničari tvrde da su neke od najgorih ideja bile njene zamisli koje je priopćila Hitleru. Za vrijeme rata živjela je s Hitlerom i pomagala mu je u osobnim poslovima. Neki od nacista htjeli su je ukloniti jer su je smatrali prevelikim rizikom za Treći Reich. Kad je počeo napad na Berlin sovjetske Crvene armije, vrijeme je provodila zajedno s njim u bunkeru.

Ubila se zajedno sa Hitlerom 30. travnja 1945. godine u bunkeru. Njezino tijelo je spaljeno zajedno s tijelom Adolfa Hitlera.
# Braunau am Inn

| Braunau am Inn
 |
| --- |
| Centar gradaCentar grada |
|  |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Austrija
 |
| **Savezna zemlja** | Gornja Austrija
 |
| **Okrug (bezirk)** | Braunau am Inn
 |
|  |
| **Vlast**  |
|  - **gradonačelnik** | Johannes Waidbacher
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Urbano područje** | 24.846 km²
 |
| **Visina** | 351
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2014.)
 |
|  - **Urbano područje** | 16,387
 |
|  - **Urbana gustoća** | 659.5 stan./km²
 |
|  |
| **Vremenska zona** | UTC+1 (UTC+2)
 |
| **Poštanski broj** | 5280, 5282A
 |
| **Pozivni broj** | 07722
 |
| **Službene stranice** www.braunau.at
 |
| Karta
 |
| Braunau am Inn
 |

**Braunau am Inn** je grad na sjeveru Austrije od 16,387 stanovnika on je i administrativni centar Okruga Braunau am Inn.

Braunau je danas najpoznatiji po tom što je bio rodno mjesto Adolfa Hitlera.

## Geografija

Braunau leži na rijeci Inn (zato se i zove am Inn) na ušću riječice Enknach, na granici Gornje Austrije i Bavarske, koju formira
Inn, s druge strane rijeke leži bavarski grad Simbach am Inn.

## Historija

Braunau se prvi put spominje 1110. kao bavarska utvrda. Negdje između 1260. - 1290. dobio je status status grada.

Grad je prosperirao tokom 15. vijeka, zahvaljujući brodarstvu po rijeci Inn i unosnoj trgovini solju i manufakturama tkanina. Tek 1779. zajedno sa kotlinom Inna postao je
austrijski, iako je između 1809. - 1816. ponovno bio bavarski.

## Znamenitosti

Najveća znamenitost grada je kasnogotička parohijska crkva, sa zvonikom visokim 99 m i neogotičkim enterijerom.

Pored toga tu su i gotička bolnička crkva (oko 1430), nekadašnja crkva sv Martina iz 1457., preuređena 1957. u Memorijalni centar posvećen Drugom svjetskom ratu, nekadašnji kapucinski samostan (1621. -1624, čija je crkva pretvorena u teatar i ostaci gradskih bedema kod salzburškog tornja.

## Privreda

Od 10,917 zaposlenih u 1991. oko 58% je radilo u Industriji i trgovini.
U selu Ranshofen su pogoni koncerna Austrija Metall AG, pored tog u gradu se proizvode cipele odjeća, staklo, krevetske podnice i elektronske komponente.

Pored grada je 1953 podignuta hidroelektrana, a Braunau je poznat po ljevanju crkvenih zvona.

## Gradovi prijatelji

* Nikaragva, El Castillo
* Njemačka, Simbach am Inn

## Reference

## Vanjske veze

* *Službene stranice Braunau am Inna* (`de`)
# Reparacije

**Reparacija** je izraz koji najčešće označava ratnu odštetu koju poražena strana plaća pobjedniku kao naknadu za u ratu utrošena sredstva ili uništenu infrastrukturu ukoliko je rat vođen na teritoriju pobjednika. Izraz se u pravilu odnosi na materijalna sredstva, a ne na poraženoj strani oduzeti teritorij.

Reparacije osim nadoknađivanja odštete kao svrhu mogu imati i kažnjavanje poražene strane za izazivanje rata, odnosno nametanjem visokih reparacija se poražena strana nastoji trajno ili na duži rok ekonomski opteretiti, odnosno onesposobiti za stvaranje i obnovu vojske koja bi mogla započeti novi rat.

## Povezano

* Reparacije za prvi svjetski rat
# Anschluss

Austrijanci pozdravljaju ulazak njemačkih vojnika u Imst
**Anschluss** (izgovor: **anšlus**) je naziv za proces pripojenja Austrije u Treći Reich godine 1938., a u širem smislu predstavlja naziv za svaku sličnu ideju ujedinjenja Njemačke i Austrije prije i poslije tih događaja.

## Vanjske veze

* Datoteke u vezi s temom Anschluss na Wikimedijinoj ostavi

 Djela vezana za temu Anschluss na Wikiteci
# Alois Hitler

| Alojz Hitler |
| --- |
| Hitlerov otac Alojz |
| Rođenje | (1837-juna-07)7. juna 1837. Waldviertel, Austrijsko carstvo  |
| Smrt | 3. januara 1903. (dob: 65) Leonding, Austrougarska |

**Alojz Šiklgruber** ili **Alojz Hitler** (njemački: *Alois Schicklgruber* ili *Alois Hitler*) bio je otac Adolfa Hitlera.

## Život

Alojz je rođen 7. juna 1837, u regiji Waldviertel. Majka mu se zvala Anna Maria Schicklgruber., a identitet njegovog oca je ostao nepoznat. Zvanično otac mu je bio, alkoholičar, Johann Georg Hiedler, koji je njegovu majku oženio kada je Alois imao 5 godina. Takođe se pretpostavlja da mu je pravi otac bio Johann Nepomuk Hiedler koji njegovu majku nije mogao da oženi jer je već bio oženjen i imao troje dece, pa je to, za novac, uradio brat. Godine 1876. promenio je prezime u Hitler. Notar je pri tome napravio grešku pa je od Hiedler postao Hitler. Bio je oženjen sa Annom Glasl-Hörer (koja je bila starija od njega, pa je ubrzo umrla), potom sa sluškinjom Franziskom Matzelsberger (umrla) sa kojom je imao dvoje dece Aloisa mlađeg i Angelu. Treća žena mu je bila Klara Pölzl. Imali su sina Adolfa, Edmunda (umro sa 4 godine), Gustava (umro kao beba) i ćerku Paulu. Zbog poslovanja, bio je carinik, s porodicom se selio po čitavoj Austriji. Od sve dece koje je imao, najviše je mrzeo Adolfa, za kojeg je mislio da je nesposoban i neinteligentan. Umro je 3. januara 1903, u 65. godini života, u jednoj lokalnoj kafani, gde se jednostavno srušio. Do danas se ne zna razlog njegove smrti.

## Izvori
# Passau

| Pasau njemački: *Passau* |
| --- |
|  |
|  Grb
 |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Njemačka
 |
| Gradonačelnik
 | Albert Cankl
 |
| Savezna država
 | Bavarska
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo (31. dec 2006) | 50.644
 |
| Gustina stanovništva
 | 728 st./km²
 |
| Geografija
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Vremenska zona
 | UTC+1, leti UTC+2
 |
| Nadmorska visina
 | 294–447 m
 |
| Površina
 | 69,58 km²
 |
| PasauPasau (Njemačke)
 |
| Ostali podaci
 |
| Pozivni broj
 | 0851
 |
| Web-stranica
 | www.passau.de |

**Pasau** (njemački: *Passau*) je univerzitetski grad u Nemačkoj. Nalazi se u saveznoj državi Bavarska, na krajnjem jugoistoku, t. j. na granici sa Austrijom. Kod Pasaua se reka In i reka Ilc ulivaju u reku Dunav.

Grad ima oko 50.000 stanovnika. Od tog broja, oko 10.000 su studenti.

## Historija

Pasaua na obali Dunava
Deo grada pored reke In
Pasau je bio naselje u doba Rimskog carstva pod imenom Batavis (latinski: *Batavis*), što je značilo „za Batave“. Batavi su bili drevno germansko pleme pominjani u mnogim hronikama tog vremena.

U drugoj polovini 5-og veka, Sveti Severin je ovde osnovao manastir. Irski monah Bonifas je u ovom mestu 739. osnovao biskupiju koja je dugo bila najveća u celoj Nemačkoj.

Ugovor iz Pasaua, sklopljen 1552, iz vremena Karla V i verskih ratova protivreformacije, bio je uvod u Augzburški mir iz 1555.

U doba Renesanse i kasnije, Pasau je bio jedan od glavnih centara u Nemačkoj za izradu mačeva i oružja. Oružje proizvedeno u Pasauu imalo je utisnut lik vuka sa gradskog grba, za koga su mnogi verovali da daje posebnu moć oružju.

Od 1892. do 1894. Adolf Hitler je živeo u gradu Pasau sa porodicom. Tokom 1920-ih održao je 4 govora u gradu.

## Reference

## Literatura

* Berger, Dieter (1999). *Geographische Namen in Deutschland*. Bibliographisches Institut. ISBN 3411062525.
* Fulbrook, Mary (1991). *A Concise History of Germany*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-36836-0.
* Gareth, Shaw (2011). *Urban Historical Geography: Recent Progress in Britain and Germany (Cambridge Studies in Historical Geography)* (Reprint edition izd.). Cambridge University Press. ISBN 0521189748.
* Home, William R.; Pavlovic, Zoran (2007). *Germany (Modern World Nations)* (2 ed. izd.). Chelsea House Pub. ISBN 0791095126.
* Hamm, Ingrid; Werding, Martin; Seitz, Helmut (3540681353). *Demographic Change in Germany* (8. izd.). New York: Springer-Verlag. ISBN 2007.
* Berghahn, V. R. (2004). *Modern Germany: Society, Economy and Politics in the Twentieth Century* (2. izd.). Cambridge University Press. ISBN 0521347483.
* Jähnig, Bernhart; Biewer, Ludwig (1991). *Kleiner Atlas zur deutschen Territorialgeschichte* (2. izd.). Bonn: Kulturstiftung der Deutschen Vertriebenen. ISBN 3885570963.
* Dornbusch, Joachim; Aner, Ekkehard (1997). *Grosser Atlas zur Weltgeschichte*. Braunschweig: Westermann. ISBN 3075095206.

## Vanjske veze

|  |  |
| --- | --- |
|  |
Portal NemačkaDeo Vikipedije posvećen temama vezanim za **Nemačku.** |

* Internet prezentacija grada
* PassauWiki
* Aktuelnosti Arhivirano 2007-08-21 na Wayback Machine-u
# Kaplar

|  |
| --- |
| Najčešći vojni činovi |
| Ratna mornarica
 | Kopnena vojska/zrakoplovstvo
 | Zrakoplovstvo Commonwealtha
 |
| Admiral
 | General
 | Zračni maršal
 |
| Komodor
 | Brigadir
 | Zračni komodor
 |
| Kapetan
 | Pukovnik
 | Kapetan grupe
 |
| Zapovjednik
 | Potpukovnik
 | Zapovjednik krila
 |
| Do-zapovjednik
 | Major
 | Vođa eskadrile
 |
| Poručnik
 | Kapetan
 | Letački poručnik
 |
| Potporučnik (mornarica)
 | Poručnik
 | Letački oficir
 |
| Zastavnik
 | Zastavnik
 | Zastavnik
 |
| Narednik (mornarica)
 | Narednik
 | Narednik
 |
| Desetar
 | Kaplar
 | Kaplar
 |
| Mornar
 | Redov
 | Redov
 |

**Kaplar** (od italijanski: *capo corporale* je jedan od nižih vojnih činova u vojsci, odnosno nekim paravojnim formacijama. Obično predstavlja najniži podoficirski čin te je namijenjen redovima koji su se istakli prilikom obuke.

U Vojsci Srbije ekvivalent kaplara je desetar, dok u Hrvatskoj vojsci obilježja kaplara imaju *skupnik* (niži) i *desetnik* (viši).