Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Narvik

**Narvik kommune**
|

|  |
| --- |
|  |

 |
|  |
| Okrug | Nordland
 |
| Oblasti | Ofoten
 |
| Općina | NO-1805
 |
| Administrativno središte | Narvik
 |
| Gradonačelnik (2007) | Karen Margrethe Kuvaas (Ap)
 |
| Službeni naziv | Bokmål
 |
| Površina  - Ukupno  - Kopno  - Postotak
 | Rangirana 29. 2.023 km² 1.905 km² 0,62 %
 |
| Stanovništvo  - Zemlja ([[as of {{{stanovništvo kao}}}|2005.]])  - Postotak  - Promjena (10 godina)  - Gustoća
 | Rangirana 51. 18.512 0,41 % -2,1 % 10/km²
 |
| Koordinate
 | 68°25′N, 17°33′E |
| *stranica}}}/ {{{općinska stranica}}}*
*Podaci iz norveških statistika* |

**Narvik** je grad u Norveškoj,na krajnjem severu zemlje,200 km unutar polarnog kruga.Osnovan je 1902. godine.U njemu živi 18,512 stanovnika.Iako je jedna od najsevernijih naseljenih tačaka na svetu,grad ima podnošljivu klimu,sa prosečnom godišnjom temeperaturom od 3.8 °C (-4.1 °C u januaru do 13.4 °C u julu).Na ovakve vremenske prilike utiču okolne planine koje ga štite od vetra i Severno–atlanska struja,koja je nastavak Golfske struje. Ove okolnosti utiču na to da je Narvik luka koja je cele godine bez leda,što je od velike važnosti,jer se ona koristi za transport ruda iz rudnika sa severa Norveške i Švedske,sa kojima je povezan železnicom.

## Vanjske veze

* Zvanična prezentacija grada

| Općine Nordlanda |  |
| --- | --- |
|
Alstahaug |
Andøy |
Ballangen |
Beiarn |
Bindal |
Bodø |
Brønnøy |
Bø |
Dønna |
Evenes |
Fauske |
Flakstad |
Gildeskål |
Grane |
Hadsel |
Hamarøy |
Hattfjelldal |
Hemnes |
Herøy |
Leirfjord |
Lurøy |
Lødingen |
Meløy |
Moskenes |
Narvik |
Nesna |
Rana |
Rødøy |
Røst |
Saltdal |
Sortland |
Steigen |
Sømna |
Sørfold |
Tjeldsund |
Træna |
Tysfjord |
Vefsn |
Vega |
Vestvågøy |
Vevelstad |
Vågan |
Værøy |
Øksnes

 |
# Estuarij

Helgolandski zaljev s estuarijem Elbe na desnoj strani slike
**Estuar** ili **estuarij** je naziv za riječno ušće oblikovano poput lijevka. Estuariji su rjeđi od ušća u obliku delte. Takav oblik imaju ušća Temze, Elbe, Oba, Jeniseja i niza drugih rijeka. Svakako je najupečatljiviji estuarij Amazone čije ušće je široko preko 30 km. Na ušću postoji otok Marajo, kao i niz drugih, malih otoka, no oni nisu rezultat nanosa, nego je okolni dio materijala odnela oseka u more i pretvorila ih u otoke.

## Nastajanje i obilježja

Estuariji se oblikuju pod utjecajem plime i oseke, pri čemu ušće dobija oblik lijevka. Na sjevernoj polutki pod utjecajem Coriolisove sile morska voda za vrijeme plime ulazi u rijeku snažnije uz lijevu obalu, dok se za vrijeme oseke u more vraća duž desne obale.

Estuariji se stvaraju naročito uz obale gdje su razlike između plime i oseke velike. Zbog toga su i rjeđi od delti. Mogu nastati samo kad je količina materijala koji donosi rijeka manji od količine koju morska voda u vrijeme oseke odnosi u more. Nasuprot tome su ušća u obliku delte gdje se rijeka dijeli na niz rukavaca koji nastaju zbog sedimentnih nanosa različitog materijala koji rijeka donosi sa sobom.

Daljnje obilježje estuarija je prijelaz od riječne, slatke vode prema morskoj, premještanje tih voda i njena boćatost i poseban biljni i životinjski svijet na prijelazu od područja rijeke prema moru.

## Neke poznatije rijeke s estuarijem

* Amazona, sjeverni dio ušća, dok se na južnom dijelu tvori delta
* Laba
* Gironde kao zajednički estuarij Garonne i Dordogne
* Jenisej
* Loire
* Ob
* Temza
# Po

*Za ostale upotrebe, pogledajte Po (razvrstavanje).*

| Po  |
| --- |
|  |
| Lokacija |
| Države |  Italija |
| Gradovi | Torino Piacenza, Ferrara |
| Hidrografija |
| Izvor   – aps. visina | Monviso - Pian del Re 2022 m |
| Ušće   – aps. visina   – vrsta | Jadransko more 0 m delta |
| Dužina | 652 km |
| Pritoke | vidi tekst |
| Hidrologija |
| Protok   – srednji |  1540 m³/s |
| Ulijeva se u | Jadransko more |

Rijeka **Po** ili **Pad** (talijanski: **Po**, latinski: **Padus** ili **Eridanus**, staro ligurski: **Bodincus** ili **Bodencus**, grčki: **Ἠριδανός**) je rijeka na sjeveru Italije. Sa svojih 652 km najdulja je i najveća talijanska rijeka koja cijelim svojim tokom protječe njenim teritorijem.

## Geografija

Po teče od Alpa sa zapada, prema istoku kroz Padsku nizinu, najveću talijansku ravnicu od 70,000 km² do svog ušća u Jadransko more kod Chioggie, gdje tvori veliku deltu. To najplodniji dio Italije i jedan od najplodnijih dijelova na svijetu. Uz obale rijeke Po živi oko 16 milijuna ljudi, to je najrazvijeni dio Italije, u kome je koncentrirana talijanska industrija i poljoprivredna proizvodnja.

## Pritoke

Od izvora prema ušću:

* Pellice (L)
* Varaita (D)
* Maira (D)
* Dora Riparia (L)
* Stura di Lanzo (L)
* Orco (L)
* Dora Baltea (L)
* Sesia (L)
* Tanaro (D)
* Scrivia (D)
* Agogna (L)
* Ticino (L)
* Olona (L)
* Lambro (L)
* Trebbia (D)
* Nure (D)
* Adda (L)
* Arda (D)
* Taro (D)
* Parma (D)
* Enza (D)
* Oglio (L)
* Mincio (L)
* Secchia (D)
* Panaro (D)
* Versa

## Povezano

* Padanija
# Rhône

| Rona  |
| --- |
| Ušće Rone (satelitski snimak) |
| Lokacija |
| Države | Švajcarska, Francuska |
| Gradovi | Sion, Ženeva, Lyon, Valence, Avignon, Arles |
| Hidrografija |
| Izvor   – aps. visina | Ronski glečer 2250 m |
| Ušće | Sredozemno more |
| Dužina | 812 km |
| Pritoke | Ain, Ardèche, Isère, Drôme, Durance, Gardon, Yser, Ouvèze, Saône, Gère |
| Hidrologija |
| Protok   – srednji |  2.300 m³/s |
| Sliv   – površina |  95.500 km² |
| Transport |
| Plovnost | do Lyona |

**Rona** (francuski: *Le Rhône*, grč. Ῥοδανός, latinski: *Rhodanus*) je zapadnoevropska reka duga 812 kilometara. Izvire iz Ronskog glečera blizu prevoja Sent Gothard u švicarskim Alpama, a uliva se u Mediteran deltom u oblasti Kamarg u južnoj Francuskoj. U svom toku reka uvire i izvire iz Ženevskog jezera. Reka Rona je najveća evropska pritoka Sredozemnog mora. Prosečni protok reke je 2.300 m³/s.

Sliv reke Rona
Veliki gradovi na reci Rona su: Sion, Ženeva, Lyon, Valence, Avignon i Arles. Najveća pritoka reke Rona je reka Saône, koja se u nju uliva u Lyonu.

Bila je poznata kao saobraćajnica još u vreme starih Feničana, Grka i Rimljana. Plovidba rekom Ronom je kroz istoriju bila opasna zbog jakih matica i brzaka. Godine 1933. počela je regulacija reke i izgradnja hidrocentrala. Projekat je nastavljen posle rata 1948. Danas ove hidrocentrale proizvode oko 7% elektične energije u Francuskoj. Tu je i 5 nuklearnih centrala koje se hlade vodom iz reke Rona.

## Vanjske veze

* Reka Rona Arhivirano 2006-10-06 na Wayback Machine-u
# Ebro

| Ebro  |
| --- |
| rijeka kod Zaragoze |
| Lokacija |
| Države |  Španjolska |
| Pokrajine | Kantabrija, Navarra, Kastilja i Leon, La Rioja, Aragon, Katalonija |
| Gradovi | Zaragoza |
| Hidrografija |
| Izvor   – aps. visina   – koordinate | Kantabrijsko gorje 1,880 m 43°02′20.80″N 4°24′10.59″W |
| Ušće   – aps. visina   – koordinate   – vrsta | Tarragona 0 m 40°43′12″N 0°51′47″E delta |
| Dužina | 930 km |
| Pritoke | Nela, Jerea, Bayas, Zadorra, Ega, Arga. Aragón, Gállego, Segre, Oca, Oja, Tirón, Najerilla, Iregua, Cidacos, Alhama, Jalón, Huerva, Martín, Guadalope, Matarranya |
| Hidrologija |
| Protok   – srednji |  426 m³/s |
| Sliv   – površina | sredozemni 85.362 km² |
| Karta |
|  Sliv rijeke |

**Ebro** je velika rijeka na sjeveroistoku Španjolske duga 930 km, ona je druga po dužini nakon Taja i druga po količini vode nakon Doura na Iberijskom poluotoku.

## Karakteristike

Sve do 1987. se mislilo da Ebro izvire kod sela Fontibra na 880 metara nadmorske visine u Španjolskoj autonomnoj zajednici Kantabriji.
Tad su izvršena istraživanja koje je proveo španjolski geološko-rudarski institut, pa je ustanovljeno da je pravi izvor rijeka ponornica **Hijar** koja izvire dvadesetak km zapadnije na obroncima planine Tresmares u Kantabrijskom gorju na nadmorskoj visini 1,880
m.

Ebro od tamo teče gotovo pravolinijski prema jugoistoku preko teritorija španjolskih autonomnih zajednica Navarra, Kastilja i Leon, La Rioja, Aragon do Katalonije, gdje nešto južnije od grada Tarragone formira veliku deltu.

Vlada Katalonije je 1983. 20% površine Delte Ebra (odnosno 7.802 hektara močvare) proglasila *Rezervatom prirode Delta del Ebro*.
Na preostalih 80% površine delte prostiru se naselja i oranice, naročito rižina polja koja zauzimaju preko 21.000 hektara.

Sliv rijeke ima površinu od 85.362 km² i proteže se najvećim dijelom po Španjolskoj - 98,8% ili 84.414 km², 0,58% po Francuskoj i 0,52% u
Andori.

## Reference

## Vanjske veze

* *¡¡¡Ríos de España!!!*  (`es`)
# Marica

*Za ostale upotrebe, pogledajte Marica (razvrstavanje).*

| Marica  |
| --- |
|  |
| Lokacija |
| Države |  Bugarska,  Grčka,  Turska |
| Gradovi | Pazardžik, Plovdiv, Dimitrovgrad, Svilengrad, Jedrene, Kastanies, Didimotihon i Lavara |
| Hidrografija |
| Izvor   – aps. visina | Maričino jezero, Rilska planina Bugarska ? m |
| Ušće   – aps. visina | Egejsko more, 14,5 km istočno od grada Alexandroupolia u Grčkoj ? m |
| Dužina | 525 km |
| Pritoke | Struma, Arda, Tundža i *Ergene* |
| Hidrologija |
| Sliv   – površina |  53.000 km² |
| Ulijeva se u | Egejsko more |
| Transport |
| Plovnost | od Jedrena do Egejskog mora |

**Marica** (bugarski: *Марица*, grčki: *Έβρος* (Evros), turski: *Meriç* (Merič), latinski: *Hebrus*) najduža je rijeka u unutrašnjosti Balkanskog poluotoka.

## Geografija

Rijeka Marica je duga 525 km (od toga u Bugarskoj 322 km). Izvire na planini Rila, iz Maričinog jezera u sjevernoj Bugarskoj. Kroz Bugarsku teče između dva velika planinska masiva Rodopa i Stare planine (Balkan) i tvori veliku Maričku dolinu. Kroz ovu dolinu ide važna želježnička i cestovna magistrala Sofija- Istanbul.

Rijeka Marica kod turskog grada Jedrene
Maričino jezero u Rilskim planinama
U svom donjem dijelu ona je granična rijeka između Bugarske i Grčke (16 km), te između Grčke i Turske (185 km). Mali dio toka rijeke u Turskoj kod grada Jedrene je potpuno unutar turskog ozemlja. To je napravljeno da se na taj način štiti grad Jedrene od Bugarske. U Grčkoj se rijeka kod grada Alexandroupolia ulijeva u Egejsko more.

* Porječje rijeke Marice obuhvaća teritorij od 53 000 km².
* Na obala rijeke Marice leže veliki bugarski gradovi: Pazardžik, Plovdiv, Dimitrovgrad, Marica, Svilengrad, kao i turski grad Jedrene (kod uvira rijeke Tundže u Maricu) te grčki gradovi Kastanies, Didimotihon i Lavara.
* Glavne pritoke rijeke Marice su rijeke Struma, Tundža i Ergene. U bugarskom dijelu toka rijeke izgrađeno je nekoliko velikih hidrocentrala i brana za navodnjavanje.
* Rijeka Marica je plovna od uvira rijeke Tundže do Egejskog mora.
* Godine 1371, rijeka Marica bila je poprištem Bitke na Marici, koja je završila turskom pobjedom nad vojskom srpsko-bugarske koalicije. Srpski vođe Vukašin Mrnjavčević i Jovan Uglješa poginuli su u bitci.

## Bibliografija

* „МАРИЦА (антично име: Хеброс, Хебър)” (bugarskom). *Българска енциклопедия А-Я*. БАН, Труд, Сирма. 2002. ISBN 9548104083. OCLC 163361648.

## Vanjske veze

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Marica (rijeka)** |

* Grčka regija Evros Arhivirano 2012-12-29 na Wayback Machine-u (`el`)
# Matterhorn

| Matterhorn Monte Cervino  |
| --- |
| Pogled na vrh sa sjeveroistočne strane
 |
| Visina
 | 4 478 m
 |
| Planinski masiv | Alpe
 |
| Lokacija
 |
| Država
 |  Švicarska  Italija
 |
| Najbliža mjesta | Zermatt
 |
| Planinarenje
 |
| Prvi uspon | 14. jul 1865. Edward Whymper
 |

**Matterhorn** (talijanski: *Monte Cervino*) je ime poznate planine Alpama visoke 4 478 metara.

## Geografija

*Matterhorn* leži na granici između Švicarske i Italije 10 km jugozapadno od švicarskog gradića Zermatt.

Planina sa švicarske strane izgleda puno pitomije, jer se gotovo do samog vrha lako uspeti, osim samog vrha, koji je oštra šiljata stijena, i izgleda poput roga. Uostalom na to aludira i njemačko ime planine *Matterhorn* to je zapravo sintagma od riječi *Matte* = livada i *horn* = rog, dakle to bi nekako bilo kao *Vrhunac u livadama*. Uspon s talijanske strane je puno teži, jer se čitavo vrijeme treba penjati po ogromnim terasastim stijenama, tako da talijansko ime planine *Monte Cervino* aludira na rogovlje jelena (talijanski: *cervo* = jelen).

Bilo je brojnih pokušaja, osobito sa talijanske strane da se popne na vrh *Matterhorna*, ali to nikom nije uspjelo sve do 14. jula 1865. kad se na vrh uspela britanska alpinistička ekspedicija koju je vodio Edward Whymper i to sa švicarske strane. Ona je doživjela tragediju, jer su joj pri silasku poginula četiri člana. Tri dana kasnije na vrh se popela i talijanska ekspedicija iz sela Valtournanche, na čelu sa Giovannijem Antoniom Carrelom.

Danas je *Matterhorn* osobito popularan među alpinistima koji se ljeti penju iz Zermatta, iako je i dalje opasan, samo do 1995. poginulo je oko 500 alpinista.

## Reference

* *Matterhorn* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
# Mulhacén

| Mulhacén  |
| --- |
|  |
| **Koordinate** | 37°3′12″N, 3°18′41″ |
| Visina
 | 3,482 m
 |
| Planinski masiv | Sierra Nevada
 |
| Lokacija
 |
| Država
 |  Španjolska
 |
| Regija
 | Andaluzija
 |
| Planinarenje
 |
| Prvi uspon | 1804.
 |

**Mulhacén** je najviša planina u masivu Sierra Nevada na jugoistoku Španjolske.

## Geografija

Mulhacén je sa svojih 3,482 metara najviši vrh Iberijskog poluotoka i kontinentalne Španjolske, iako ne i čitave Španjolske jer je Vulkan Teide na Kanarskim otocima sa 3,718 metara najviši.
Ime je dobio zahvaljujući transkripciji imena pretposljednjeg sultana Granade iz 15. vijeka - **Mule Abdul Hasana** na španjolski, koji je po legendi pokopan na vrhu planine.

Iako je Mulhacén doista poprilično visok, uspon na njega nije opasan jer ima blage padine.

Panorama Mulhacéna
Sve do 1805 nitko nije bio siguran je li najveći vrh Iberijskog poluotoka Veleta (3,396 m) ili Mulhacén.
U to vrijeme su Andaluzijci Mulhacén puno blažih padina zvali - brdo (cerro), a strmiju i impresivniju Veletu - planina.

## Izvori

## Vanjske veze

* *Mulhacén* Arhivirano 2018-02-21 na Wayback Machine-u (`en`)
# Mount Kosciuszko

| Mount Kosciuszko  |
| --- |
| Mount Kosciuszko
 |
| Visina
 | 2228 m
 |
| Lokacija
 |
| Država
 |  Australija / Novi Južni Wales
 |
| Planinarenje
 |
| Prvi uspon | Paweł Edmund Strzelecki
 |

**Mount Kosciuszko** [maʊnt kɒziːˈʌskoʊ (do 1997. **Mount Kosciusko**), najviši vrh Australije. Sa svojih 2.228 metara je najviši vrh australskog kontinenta.

Sredinom XIX vijeka Australiju su istraživali James Macarthur (zadužen za pašnjake) i Poljak Pawel Edmund Strzelecki koji je istraživao klimu, geologiju, paleontologiju i geografiju Novog Južnog Velsa. To je uključivalo i identifikaciju australijskog najvišeg vrha koji je Strzelecki ispenjao 12. marta 1840.
Nazvao ga je prema poljskom nacionalnom junaku Tadeuszu Kościuszku koji je jedan od simbola borbe Poljaka za nezavisnost (Poljska je u to doba podijeljena i ne postoji kao država).

## Geografija

Planina Kosciuszko leži na jugoistoku Australije, u blizini granice australskih saveznih država Novi Južni Wales i Victoria. Ona se prostire po masivu Snježne planine (Snowy Mountains) koja su pak samo južni dio Velikog razvodnog masiva. Prostor oko vrha je proglašen nacionalnim parkom (Nacionalni park Kosciuszko). Unutar nacionalnog parka ima mnogo skijališta. Park je relativno blizu Sydneyu, Melbourneu i Canberri te mnogo izletnika dolazi iz tih gradova.

Američki alpinista Richard Bass prvi je 1985. godine ostvario uspon na sedam najviših vrhova na sedam kontinenata. Među vrhovima koje je osvojio bio je i Mount Kosciuszko. Nakon toga isto je uradio i Reinhold Mesnner ali se umjesto na Mount Kosciuszko popeo na indonežanski vrh Puncak Jaya, ili Piramida Carstensz (4,884 m.). Usponi na svih Sedam vrhova postali su prestižni među alpinistima, a obe liste su ravnopravne.

## Reference

## Vanjske veze

* mt kosciuszko Mount Kosciuszko Inc. − Perth Australija (`en`) (`pl`)
# Baskijski jezik

Baskijska zemlja u Francuskoj i Španiji
Baskijski dijalekti
**Baskijski jezik**( baskijski: **euskara**, katkad i **euskera** ili **eskuara**) Ne pripada grupi indoevropskih jezika. Danas se govori na sjeveru Španije, u autonomiji Pais Basko, u sjevernoj zoni autonomije Navara
i u jugoistočnom djelu Francuske (francuski Pais Basko).

Baskijski jezik je jedini preromanski jezik koji još uvijek postoji na iberijskom poluostrvu. Bio je od velikog utjecaja za razvoj vokalnog sistema španskog ili kastiljanskog jezika. U prvoj polovini XX vijeka je pao u duži period dekadecije, zbog represije i zabrane od strane španskih vlasti (na čelu sa španskim diktatorom Franciskom Frankom), a i opadanja interesovanja među mlađim generacijama. Krajem pedesetih i početkom šezdesetih godina XX vijeka, počinje ponovni oporavak i oživljavanje baskijskog jezika kao simbola nacionalne svijesti baskijskog naroda.

Uspostavljanjem demokratske vlasti u Španiji i novog ustava 1978. godine, kao i statuta Gernike kojim se reguliše vlast u Pais Basku, baskijski jezik postaje koslužbeni jezik u Španiji i postepeno se vraća u javni život. Jedinstveni baskijski jezik (**euskara batua**) se razvija od 1968. godine, iz potrebe sjedinjavanja različitih dijalekata radi uspostavljanja jedinstvene linguističke forme. Iako je skoro od nastanka baskijske književnosti postojala polemika oko standardizacije, tek se pedesetih godina XX vijeka definitivno započelo s njom. Na sastanku kongresa Aranđacu, 1968 godine, koji je sazvala Akademija, napravio se definitivan plan za jedinstveni baskijski jezik. Danas je euskara batua zvanična verzija jezika u obrazovanju i književnosti, administraciji, štampi i elektronskim medijima.

Prvi zapisi na baskijskom jeziku pronađeni su u manastiru San Milan od Kogolje, koji se nalazi u Riohi (čije područje je danas poznato u svijetu po odličnim vinima). Tu su se takođe našli i prvi zapisi kastiljanskog jezika. Danas se smatra da je baskijski jedini jezik iz porodice pre-indoevropskih jezika u zapadnoj Evropi, koji je preživio invaziju indoevropskih jezika počevši od XIII vijeka pne.

Od riječi **euskara** su nastali mnogi od pojmova kojima baskijci definišu sami sebe, ističući njima jezik koji govore, kao na primjer, **euskaldun** (baskijac koji govori baskijski kao maternji jezik) ili **Euskalerija** - zemlja gdje žive oni koji govore baskijski, pojam koji se takođe često koristi kao sinonim za baskijski narod. Za označavanje svih drugih jezika baskijci koriste izraz **erdara**, i za baskijca koji ne govori baskijski jezik se koristi izraz **erdaldun**, koji, iako u svom opštem značenju ima sličnosti sa izrazom varvarin, ne posjeduje nikakve ponižavajuće primjese.

## Izvori

## Vanjske veze

* Akademija baskijskog jezika (na engleskom)
* Etnologija: Baskijski jezik (na engleskom)
* Baskijski Univerzitet: Kratka gramatika baskijskog jezika (na engleskom)
# Kromanjonac

Glava kromanjonca
Strugalica kromanjonci - Kolekcija "Louis Lartet" - Muzej Toulouse
**Kromanjonci** su praistorijski ljudi (*Homo sapiens sapiens*) iz vremena gornjeg paleolita, čiji su fosili nađeni u Francuskoj, na lokalitetu Kromanjon (po čemu su dobili ime). Najstariji poznati ostaci kromanjonaca su radiometrijski datovani u vreme od pre 35.000 godina. Što se tiče njihovog vremena bili su dosta napredni, mogli su da govore, bavili su se slikanjem i sahranjivali su članove svoje zajednice.

## Povezano

* Neandertalac
* Krapinski čovek
# 711.

|  |  |
| --- | --- |
| Milenijum:
 | 1. milenijum
 |
| Vjekovi:
 | 7. vijek – **8. vijek** – 9. vijek
 |
| Decenija:
 |  680-e  690-e  700-e  – 710-e –  720-e  730-e  740-e  |
| Godine:
 | 708 709 710 – **711** – 712 713 714
 |

Godina **711.** (**DCCXI**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. Oznaka 711. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* 30. 4. – Muslimanska osvajanja: Omejadske arapsko-muslimanske (uključujući maurske) trupe na čelu sa Tarikom ibn Zijadom se iskrcavaju na Gibraltaru čime započinje invazija Vizigotskog Kraljevstva, odnosno osvajanje Iberijskog poluotoka i stvaranje Al-Andalusa.
* 19. 7. – Omejadsko osvajanje Hispanije: Bitka kod Guadaletea u kojoj Mauri odnose odlučujuću pobjedu protiv vizigotskog kralja Roderika koji je u njoj poginuo.
* Filipik Bardan pokreće ustanak protiv bizantskog cara Justinijana II, koga svrgava, a potom sebe dovodi na prijestolje.
* Franački kralj Hildebert III umire te ga na mjestu kralja Austrazije nasljeđuje Dagobert III.
* Nakon što su pirati opljačkali arapski brod kraj ušća rijeke Ind, arapski vojskovođa Muhammad bin Qasim napada Indiju sa 6.000 konjanika te uspostavlja sultanat u Sindhu.
* Završena obnova hrama Horyuji u Japanu.

## Rođenja

* 21. 2. - Car Suzong od Tanga

## Smrti

* jul – Roderik, kralj Vizigota
* decembar – Justinijan II, bizantski car (ubistvo) (r. 669)

## Reference
# Afrika-Evroazi

Na ovoj stranici trenutno nema teksta.
Možete potražiti naslov ove stranice na drugim stranicama,
pogledati povezani dnevnik
ili izraditi ovu stranicu.
# Afrika-Evroazija

Afrika-Evroazija sa ostrvima
**Afrika-Evroazija** (ili **Afro-Evroazija**, **Afroevroazija**) je superkontinent i najveća kopnena masa na svetu na kojoj živi 85% ukupnog stanovništva. Obično se deli na kontinente Afriku i Evroaziju (koja je kulturno, ali ne i geografski, podeljena na Evropu i Aziju), a granicu između njih čini Suecki kanal. Istoričari iz škole kulturnog materijalizma dele je prema različitim poljoprivrednim sistemima na Evroaziju-Severnu Afriku i Podsaharsku Afriku.

Neki geografi i istoričari veliku kopnenu masu Afrike-Evroazije nazivaju i **Evroafroazija** ili **Afroazija** (zanemarivši evropsko poluostrvo), iako ti termini nikada nisu ušli u opštu upotrebu.

Stari svet uključuje Afriku-Evroaziju i okolna ostrva:

* Evroazija
	+ Evropa
	+ Zapadna Azija
	+ Južna Azija
	+ Srednja Azija
	+ Jugoistočna Azija
	+ Istočna Azija
	+ Severna Azija
* Afrika
	+ Severna Afrika (ponekad postavljena u gornji popis)
	+ Zapadna Afrika
	+ Srednja Afrika
	+ Istočna Afrika
	+ Južna Afrika
# Pangea

Pangea, najmlađi superkontinent, postojao je od pre 300 do pre 180 miliona godina. Na karti su naznačene konture današnjih kontinenata
**Pangea** (grčki: Παγγαία – "svezemlje") je naziv za superkontinent koji je postojao tokom era paleozoika i mezozoika pre nego što je proces tektonike ploča odvojio sastavne kontinenta u njihovu trenutnu konfiguraciju. Ime je skovao Alfred Vegener, vodeći promoter ideje pomicanja kontinenata iz 1915. godine.

Animacija raspada Pangee na današnje kontinente
# Panotija

**Panotija** je hipotetički superkontinent koji je postojao kao pan-afrički orogen pre 600 miliona godina do kraja prekambrijuma pre oko 540 miliona godina. Takođe je poznat pod imenom superkontinent **Vendijan**. Panotiju je prvi put opisao *Ijan V. D. Delzijel* (engleski: *Ian W. D. Dalziel*) 1997. godine.
# Rodinija

U geologiji, **Rodinija** (ruski: Родиния, od ruski: родина – rodina – "domovina", "postojbina" ili *родить* – rodit – "roditi"), je naziv za najstarijiji poznati superkontinent, koji je nastao i raspao se u Neoproterozoiku. Za Rodiniju se smatra da se stvorila prije otprilike 1 milijardu godina te da je sadržavala svu Zemljinu kontinentalna kora. Smatra se da se raspala na osam kontinenata prije 750 miliona godina.

Iako o detaljima ne postoji bitni konsenzus među paleogeografima, kontinentalni kratoni koji su stvorili Rodiniju su se izgleda okupili oko Laurentije (preteče današnje Sjeverne Amerike) u srži Rodinije. Izgleda da je istočna obala Laurentije ležala uz zapadnu obalu Južne Amerike. Australija se spojila s Antarktikom i obje su sležale uz zapadnu obalu drevne Sjeverne Amerike.

Ne postoje pouzdani podaci o pomicanju kontinenata prije stvaranja Rodinije. Međutim, pokreti kontinentalnih masa nakon raspada Rodinije su prilično poznati i nastavljaju biti predmetom istraživanja. Osam kontinenata koji su stvorili Rodiniju su se kasnije ponovno spojili u još jedan superkontinent zvan Panotija, a nakon toga još jedan zvan Pangea.

## Povezano

* Tektonske ploče

## Vanjske veze

* Christopher R. Scotese, "Paleomap Project"
* Palaeos Earth Arhivirano 2009-02-18 na Wayback Machine-u
* "Dance of the Giant Continents: Washington's Earliest History"
* IGCP Special Project 440: Arhivirano 2009-04-02 na Wayback Machine-u mapping Proterozoic supercontinents, including Rodinia