Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Kursk

*Za ostale upotrebe, pogledajte Kursk (razvrstavanje).*

| Kursk ruski: Курск |
| --- |
|  Crveni trg u Kursku |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Rusija
 |
| Federalni okrug
 | Centralni
 |
| Oblast
 | Kurska oblast
 |
| Status grada
 | 1779.
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo (2010) | 414.595
 |
| Položaj
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Vremenska zona
 | UTC+4
 |
| Nadmorska visina
 | 250 m
 |
| Površina
 | 190 km²
 |
| KurskKursk (Rusije)
 |
| Ostali podaci
 |
| Pozivni broj
 | +7 4712
 |
| OKATO kod
 | 38 401
 |
| Veb-strana
 | www.kurskadmin.ru |

**Kursk** (ruski: Курск) je grad u Rusiji i administrativni centar Kurske oblasti. Nalazi se na ušću reka Kure i Sejm, 500 kilometara južno od Moskve, nedaleko od ukrajinske granice. Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 414.595 stanovnika.

## Istorija grada

Prvi pomen Kurska je iz 1032. godine. Tada je to bio grad čuven po kamenorescima. Po arheološkim podacima, naselje postoji od 8. veka.
Mongoli su nekoliko puta uništavali grad tokom 12. i 13. veka. Najveće razaranje izvršio je mongolski zapovednik Batu Kan 1237. godine, kada je pobijen najveći deo stanovništva, a grad potpuno razoren. Kursk je obnovljen tek krajem 13. veka, a od 1508. godine ušao je u granice Rusije. Grad je izdržao tokom 17. veka napade Poljaka i krimskih Tatara.
Nedaleko od grada, u julu i avgustu 1943. godine odigrala se jedna od odlučnih bitaka Drugog svetkog rata, bitka kod Kurska u kojoj su Nemci poraženi.

## Sadašnjost

Okolina Kurska bogata je gvožđem. Kursk je značajno saobraćajno čvorište. U gradu postoji Medicinski univerzitet, Univerzitet tehnologije, Pedagoški univerzitet, kao i Pedagoška akademija.

## Stanovništvo

Prema preeliminarnim podacima sa popisa, u gradu je 2010. živelo 414.595 stanovnika, 2.153 (0,52%) više nego 2002.

Kretanja broja stanovnika
| 2002. | 2010.
 |
| --- | --- |
| 412.442
 | 414.595
 |

## Gradovi prijatelji

Gradovi prijatelji i gradovi partneri Kurska:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Zweibrücken, Njemačka
* Speyer, Njemačka
* Witten, Njemačka *(od 1990)*
* Niš, Srbija
 | * Užice, Srbija
* Tczew, Poljska
* Veszprém, Mađarska
* Herning, Danska
 | * Čhern, Rusija
* Sumi, Ukrajina
* Dębno, Poljska
 |

## Reference

## Vanjske veze

*  Arhivirano 2008-06-02 na Wayback Machine-u
*  Arhivirano 2005-08-02 na Wayback Machine-u
*  Arhivirano 2012-09-27 na Wayback Machine-u
*  Arhivirano 2005-08-26 na Wayback Machine-u
*  Arhivirano 2008-11-06 na Wayback Machine-u
# Donjecka oblast

| Donečka oblast |
| --- |
| Донецька область |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |
| **Država** |  Ukrajina
 |
| **Službeni jezik** | ukrajinski, ruski
 |
| **Sjedište oblasti** | Doneck
 |
|  |
| **Površina** | 26.517 km²
 |
|  |
| **Stanovništvo** | 4.841.100
 |
| **Gustoća stanovništva** | 174 st./km²
 |
|  |
| **Datum osnivanja** | 3. lipnja 1938.
 |
| Administrativna podjela oblasti
 |
| **Rajona** | 18
 |
| **Gradovi** | 28
 |
| **Gradova ukupno** | 52
 |
| **Mali gradova** | 131
 |
| **Naselja** | 1.124
 |
| **Službena stranica** | www.donoda.gov.ua
 |
| Karta
 |
|  Donečka oblast na administrativnoj podjeli Ukrajine  |

**Donečka oblast** (ukrajinski:*Донецька область*, *Donec’ka oblast’*) je administrativna oblast koja se nalazi se u jugoistočnoj Ukrajini na granici sa Rusijom. Upravno središte oblasti je grad Doneck.

Prije destaljinizacije u sovjetskoj Ukrajini, nosila je naziv **Staljinska oblast** (ukrajinski: Сталінська область) do 9. 9. 1961. godine.

## Geografija

Donečka oblast ima ukupnu površinu 26.517 km2 te je 11 po veličini ukrajinska oblast, zauzima 4,4% od ukupne ukrajinske površine, u njoj živi 4.841.100 stanovnika te je prema broju stanovnika najveća oblast, u Donečkoj oblasti živi 10% stanovništva Ukrajine.

Donečka oblast graniči sa Dnjipropetrovskom oblasti i Žitomirskom oblasti na jugozapadu, Luganskom oblasti na sjeveroistoku i sa Rusijom na istoku. Dok se na jugu oblasti nalazi Azovsko more.

## Stanovništvo

Ukrajinci su najbrojniji narod u oblasti i ima ih 2.744.100 (56,9%), od ostalih manjina najbrojniji su Rusi kojim ima 1.844.400 (38,2%), zatim Grci kojih ima 77.500 (1.61%), Bjelorusa ima 44.500 (0,92%), Krimskih Tatara ima 19.200 (0,4%), Armenaca 15.700 (0,33%) i Židova 8.800 (0.18%).

Po popisu iz 2001. godine većina stanovništva govori ruski jezik kao materinji 74,9%, ukrajinski govori 24,1% i armenski 0,13%.

## Administrativna podjela

Donečka oblast dijeli sa na 18 rajona, i 52 gradova od kojih njih 18 ima viši administrativni stupanj, također oblast ima i 131 mali grad i 1.124 naselja.

## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica oblasti Arhivirano 2012-12-01 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Donečka oblast** |
# Luganska oblast

| Luganska oblast |
| --- |
| Луганська область |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |
| **Država** |  Ukrajina
 |
| **Službeni jezik** | ukrajinski
 |
| **Sjedište oblasti** | Lugansk
 |
|  |
| **Površina** | 26.517 km²
 |
|  |
| **Stanovništvo** | 4.841.100
 |
| **Gustoća stanovništva** | 95 st./km²
 |
|  |
| **Datum osnivanja** | 3. lipnja 1938.
 |
| Administrativna podjela oblasti
 |
| **Rajona** | 18
 |
| **Gradovi** | 4
 |
| **Gradova ukupno** | 37
 |
| **Mali gradova** | 109
 |
| **Naselja** | 792
 |
| **Službena stranica** | www.loga.gov.ua
 |
| Karta
 |
|  Luganska oblast na administrativnoj podjeli Ukrajine  |

**Luganska oblast** (ukrajinski:*Луганська область*, *Luhans’ka oblast’*) je administrativna oblast koja se nalazi se u istočnoj Ukrajini na granici sa Rusijom. Upravno središte oblasti je grad Lugansk.

## Geografija

Luganska oblast ima ukupnu površinu 26.684 km2 , u njoj živi 2.409.000 stanovnika te je prema broju stanovnika sedma oblast.

Luganska oblast graniči na zapadu sa Donečkom i Harkivskom oblasti, a na jugu, sjeveru i istoku graniči sa Rusijom.

## Stanovništvo

Ukrajinci su najbrojniji narod u oblasti i čine 54,0%, veliki je broj i Rusa kojim ima 42%.

Po popisu iz 2001. godine većina stanovništva govori ruski jezik kao materinji 68,8%, dok ukrajinski govori 30% stanovništva kao materinji.

Dana 25. travnja 2006. godine, oblastno vijeća glasovalo je da ruski jezik postane službeni na teritoriji Luhanske oblast, međutim, takva odluka nema pravni učinak prema ukrajinskome zakonodavstvu.

## Administrativna podjela

Luganska oblast dijeli sa na 18 rajona, i 37 gradova od kojih njih četiri ima viši administrativni stupanj, također oblast ima i 109 mali grad i 792 naselja.

## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica oblasti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala o temi: **Luganska oblast** |
# Leonid Kravčuk

|  |
| --- |
| Leonid Kravčuk |
|
 |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | 10. januar 1934.
 |
| Mesto rođenja
 | Veliki Žitin (Poljska)
 |
| Datum smrti
 | 10. maj 2022
 |
| Veroispovest
 | pravoslavlje
 |
| Politička partija
 | Komunistička partija Sovjetskog Saveza (do 1991) Socijaldemokratska partija Ukrajine (ujedinjena)
 |
| Profesija
 | političar
 |
| Potpis
 |  |
| Mandat(i) |
| 1. predsednik Ukrajine
 |
| 5. decembar 1991 — 19. jul 1994.
 |
| Prethodnik
 | funkcija ustanovljena
 |
| Naslednik
 | Leonid Kučma
 |
| uredi  |

**Leonid Makarovič Kravčuk** (ukrajinski: Леонід Макарович Кравчук; Veliki Žitin, 10. januar 1934 — 10. maj 2022) je bivši ukrajinski političar i prvi predsednik Ukrajine nakon sticanja nezavisnosti 1991. godine.

## Biografija

Rođen je 1934. godine u selu Veliki Žitin u seljačkoj porodici. To je područje tada bilo deo Poljske, a nakon Drugog svetskog rata je priključeno Ukrajinskoj SSR. Član Komunističke partije Sovjetskog Saveza postao je 1958, a radio je u Agitpropu. Član Politbiroa KP Ukrajine postao je 1989, a 23. jula 1990. izabran za predsednika Vrhovne rade, čime je postao najuticajniji ukrajinski političar.

Nakon neuspelog Avgustovskog puča u Moskvi 1991, Kravčuk je napustio članstvo u KPSS i proglasio Ukrajinu nezavisnom od Sovjetskog Saveza. Bio je izabran za prvog predsednika nezavisne Ukrajine na predsedničkim izborima u decembru 1991. godine.

### Predsednik

Svoju je političku karijeru jačao izbegavajući sukobe, a odlikovao se lukavošću i diplomatskim pristupom. Kravčuk je tokom svog mandata okrenuo Ukrajinu prema Zapadu i bio jedan od retkih vođa u svetu koji je svoju zemlju očistio od nuklearnog naoružanja. Nije uspeo da se obračuna s korupcijom, koja je bila uzrok loše sprovedenoj privatizaciji državnog vlasništva. Inflacija je u zemlji dostigla astronomske visine između 1992. i 1994, penjući se na hiljade procenata.

Najveći promašaj tokom Kravčukovog mandata bila je propast Crnomorske parobrodske kompanije u Odesi, dotada najveće trgovačke flote na svetu. Kompanija je tajno prodana u bescenje stranim firmama za sitan novac. Stotine mornara nisu primili plate i ostali da žive na brodovima širom sveta nekoliko narednih godina. Kravčukov sin bio je optužen da je učestvovao u malverzacijama oko prodaje kompanije.

Šokirani propašću privrede i rastom napetosti s Rusijom, ukrajinski birači su na predsedničkim izborima 1994. izabrali Leonida Kučmu, koji je obećao obračun s korupcijom, obnovu privrede i veću saradnju s Rusijom.

### Postpredsednička karijera

Nakon poraza na izborima, Kravčuk se povezao s nekoliko ukrajinskih oligarha i s njima osnovao Socijaldemokratsku partiju Ukrajine (ujedinjenu). Na predsedničkim izborima 2004. godine, Kravčuk je dao podršku Viktoru Janukoviču. U intervjuu 2009. je izjavio da napušta politiku. Na predsedničkim izborima 2010. je dao podršku Juliji Timošenko, okrenuvši se od Janukoviča.

## Reference

## Vanjske veze
# Predsjednik Ukrajine

Zastava predsednika
**Predsednik Ukrajine** (ukrajinski: президент України) jest šef države Ukrajine. Glavna dužnost predsednika je da predstavlja državu u inostranstvu, da upravlja spoljnim političkim aktivnostima, da obavlja pregovore i zaključuje međunarodne ugovore u ime Ukrajine.

Predsednika bira narod na direktnim izborima. Bira se na mandat od pet godina na koji može biti biran dva puta.

Ceremonijalna rezidencija predsednika je dvorac „Marinski“ a kancelarije se nalaze u zgradi Administracije u Bankovoj ulici.

Predsednik Ukrajine je takođe i *eks oficio* predsednik Autonomne Republike Krim i ima pravo da poništava njene zakone za koje smatra da su u neskladu sa ukrajinskim Ustavom.

## Izbor i zakletva

Svako lice izabrano na ovu funkciju polaže zakletvu pred Vrhovnom radom (skupštinom) ovim rečima:

> Ja, (ime i prezime), voljom naroda izabrani predsednik Ukrajine, stupajući na ovu visoku funkciju, svečano se zaklinjem na vernost Ukrajini. Obećavam da ću se svim svojim ovlašćenjima braniti suverenitet i nezavisnost Ukrajine, paziti na dobrobit matice i ukrajinskog naroda, štititi prava i slobode građana, poštovati Ustav i zakone Ukrajine, obavljati svoje dužnosti u interesu svih sunarodnika, podizati autoritet Ukrajine u svetu.
>
> – Ustav Ukrajine (Čl. 104)

Zakletvom rukovodi predsedavajući Ustavnog suda. Predsednik zakletvu izgovara držeći ruku na Ustavu i Peresopnickom jevanđelju. Nakon potpisivanja zakletve, predaje je predsedniku Vrhovne rade.

## Spisak predsednika

| #
 | Predsednik
 | Od
 | Do
 | Stranka
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1** |  | Leonid Makarovič Kravčuk
 | 5. decembar 1991. Inauguracija: 22. avgust 1992. | 19. jul 1994.
 | Bez stranke (prije nezavisnosti, KPSS, zatim Socijaldemokratska partija Ukrajine) |
| **2** |  | Leonid Danilovič Kučma
 | 19. jul 1994.
 | 14. novembar 1999.
 | Bez stranke (prije nezavisnosti, KPSS) |
| 14. novembar 1999.
 | 23. januar 2005.
 |
| **3** |  | Viktor Andrijovič Juščenko
 | 23. januar 2005.
 | 25. februar 2010.
 | Blok Naša Ukrajina - narodna Samoodbrana (ukrajinski: Наша Україна)
 |
| **4** |  | Viktor Fedorovič Janukovič
 | 25. februar 2010.
 | 22. februar 2014.
 | Partija regiona (ukrajinski: Партія Регіонів)
 |
| **v.d.** |  | Oleksandr Valentinovič Turčinov
 | 23. februar 2014.
 | 7. jun 2014.
 | Sveukrajinsko objedinjenje „Otadžbina“ (ukrajinski: Батьківщина)
 |
| **5** |  | Petro Oleksijovič Porošenko
 | 7. jun 2014.
 | 31. maj 2019.
 | Bez stranke Partija regiona Europska solidarnost (ukrajinski: Європейська Солідарність)
 |
| **6** |  | Volodimir Oleksandrović Zelenski
 | 31. maj 2019.
 | na dužnosti
 | Sluga naroda (ukrajinski: Слуга народу)
 |

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice‍  (`uk`)(`ru`)(`en`)
# Ne kupuj rusko!

**Ne kupuj rusko!** (ukrajinski: Не купуй російське!) ili **Bojkotiraj rusko!** (ukrajinski: Бойкотуй російське!) je kampanja za bojkot ruske robe i usluga koju su ljeti 2013. započeli aktivisti ukrajinske pro-zapadne i proevropske nevladine organizacije Vidsič u znak odmazde zbog mjera ruske vlade kojima je 14. augusta 2013. zabranjen uvoz ukrajinskih prehrambenih i drugih proizvoda tokom carinskog spora između dvije država. Pokret je nastao u vrijeme dok je Ukrajini još uvijek na vlasti bio režim pro-ruskog predsjednika Viktora Janukoviča, ali koji je u to vrijeme davao naznake za spremnost za priključenje Evropskoj uniji. Pokret se proširio preko ukrajinskih društvenih mreža, ali je značajno opao za vrijeme euromajdanskih zbivanja. Novi zamah su mu dali događaji koji su uslijedili u događaji u istočnim i južnim dijelovima Ukrajine, odnosno ruska aneksija Krima i izbijanje oružanih sukoba za koje aktivisti Vidsiča smatraju odogovornim rusku vlast. Svrha kampanje je ekonomski oslabiti Rusiju, odnosno spriječiti građane Ukrajine da kupovinom ruske robe i usluga pomažu neprijatelje današnje ukrajinske vlasti. U tu se svrhu koristi tehnikom blic gomila koje se okupljaju i demonstriraju ispred trgovina koje prodaju rusku robu, odnosno kino dvorana koje prikazuju ruske filmove. Nakon što su se u aprilu 2014. pojavile vijesti kako ruski proizvođači mijenjaju bar kodove kako bi njihovi proizvodi izgledali kao da su proizvedeni u Ukrajini, aktivisti Vidsiča su razvili mobilne aplikacije za njihovo prepoznavanje. Od proljeća 2014. se kampanja nastoji proširiti na druge istočnoevropske i zemlje EU.

* 22.08.2013
* 15.03.2014
* 04.04.2014
* 29.05.2014
* 22.06.2014

## Vanjske veze

* Russia, hands off Ukraine. Službena stranica kampanje na Facebooku (`en`)
* Дамо відсіч зазіханням Росії на Україну. Službena stranica na Facebook.
* Дамо відсіч зазіханням Росії на Україну!. Službena stranica kampanje na vk.com.
* Бойкот російського кіно. Službena stranica kampanje bojkota ruskih filmova na Facebook
* НЕТ русским товарам Arhivirano 2014-10-06 na Wayback Machine-u Službena stranica aktivista (`ru`)
# Desni sektor

| Desni sektor *Правий сектор* |
| --- |
|  |
| Vođa | Andriy Tarasenko |
| Slogan | Bog! Ukrajina! Sloboda! |
| Osnivanje | Novembar 2013 registrirana 22. maja 2014 |
| Spajanje od | Trizub UNA–UNSO Patriot of Ukraine Socijalno-nacionalna skupština Bijeli čekić (izbačen 2014) C14 (napustio 2014) |
| Sjedište | Kijev, Ukrajina |
| paravojna formacija | Dobrovoljački ukrajinski korpus (neslužbeno) |
| Članstvo | 10.000 |
| Ideologija | Ukrajinski nacionalizam Vjerski konzervativizam |
| Politička pozicija | Desnica, radikalna desnica |
| Službene boje |           crvena, crna |
| mandata u Vrhovnoj radi | 0 / 450 |
| mandata u Regions (2015) | 2 / 158.399 |
| Službene stranice |
| pravyysektor.info |

**Desni sektor** (ukrajinski: Правий сектор) je ukrajinska nacionalistička radikalno desna politička stranka, poznata po kontroverznoj ulozi koju su njeni pripadnici imali uoči i za vrijeme sukoba sa proruskim separatistima. Nastala je krajem 2013. godine, za vrijeme Euromajdana, neformalnim okupljanjem dotada uglavnom marginaliziranih radikalno desnih grupa pretežno iz Zapadne Ukrajine, ali čiji su se pripadnici istakli za vrijeme uličnih borbi u Kijevu i imali ključnu ulogu u obaranju pro-ruskog predsjednika Viktora Janukoviča. Desni sektor se kao stranka formalno registrirao na proljeće 2014. godine, ali je daleko poznatiji po svojim aktivnostima u ratu, gdje djeluje kroz vlastitu paravojnu formaciju poznatu kao Dobrovoljački ukrajinski korpus; njegovi predstavnici, na čelu sa Dmitroom Jarošom su, nezadovoljni načinom na koji vlada predsjednika Petra Porošenka vodi rat, najavili kako će formirati "paralelne oružane snage", odnosno kako će nastaviti borbu sa proruskim separatistima i Rusijom do konačne vojničke pobjede, bez obzira na bilo kakve sporazume o primirju.

## Izvori

## Vanjske veze

* službena stranica Arhivirano 2014-03-23 na Wayback Machine-u (`uk`)
* Kompliacija video-zapisa od strane ruskih medija
# Antiratni prosvjedi u Rusiji 2014.

Deseci tisuća ljudi sa ukrajinskim i ruskim zastavama prosvjeduje protiv rata u Moskvi 2014
Antiratne demonstracije protiv ruske vojne intervencije u Ukrajini (2014) su održane u dva navrata u Rusiji. Prvi skup održan je 2. ožujka a drugi 15. ožujka 2014. treći je održan 21. septembra u Moskvi. Drugi prosvjed, nazvan **Marš mira** (ruski: Марш Мира), održao se u Moskvi dan prije referenduma o statusu Krima 2014. Prosvjedi su bili najveći u toj državi od prosvjeda 2011.-2013. koje je održala ruska oporba zbog optužbi o izbornoj prevari Jedinstvene Rusije tokom ruskih izbora 2011. Reuters je izvještavao o 20 000 osoba koje je sudjelovalo u demonstracijama 15. marta.

Već 1. marta petero osoba je uhićeno zbog prosvjeda ispred zgrade Vijeća Federacije protiv rata u Ukrajini. Idućeg dana 200 osoba je prosvjedovalo ispred ruskog Ministarstva obrane u Moskvi. Oko 500 osoba se okupilo da prosvjeduje na Trgu Manežnaja u Moskvi dok se istodobno održao prosvjed na Trgu Sv. Izaka u Sankt Peterburgu. 2. marta jedanaestero je prosvjedovalo u Jekaterinburgu, a neki su nosili ukrajinsku zastavu. 15. marta prosvjedovalo je između 400 i 600 osoba, među njima i graonačelnik Jevgenij Rojzman. Istog dana prosvjedovalo se i u Čeljabinsku. Otpor vojnoj intervenciji izrazio je i rock glazbenik Andrej Makarevič koji je napisao: "Ljudi Maidana su očvrstili i znaju za što se bore - za svoju državu, svoju neovisnost. [...] Moramo živjeti sa njima. Dobrosusjedski. I najradije u prijateljstvu. Ali oni sami imaju pravo odlučiti kako žele živjeti". Profesor Andrej Zubov je dobio otkaz zbog članka u *Vedomosti* u kojem je kritizirao rusku intervenciju.

2. marta jedan stanovnik Moskve je prosvjedovao protiv ruske intervencije i držao transparent na kojem je pisalo "Zaustavite rat", ali su ga odmah zlostavljali prolaznici a kada ga je policija došla uhititi jedna žena je ponudila izmisliti ozbiljnu optužbu protiv njega (premlaćivanje dijeteta); ipak, njen prijedlog je odbacila policija. Andrez Zubov je usporedio rusko djelovanje na Krimu sa Anschlussom Austrije, te je dobio prijetnje. Ruski pisac Boris Akunin je predvidio da će intervencija u Ukrajini dovesti do političke i ekonomske izolacije Rusije. Među osobama koje su se protivile ratu bile su Boris Njemcov, Aleksej Navalni, Ilija Jašin, Vladimir Milov i drugi.

Prosvjedi protiv ruske intervencije održani su i izvan Rusije, ispred ruskih veleposlanstava u Londonu, Berlinu, Vilniusu i Ankari 2. marta.

## Galerija

*
*
*
*
*
*

## Povezano

* Pripajanje Krima Rusiji
* Rat u istočnoj Ukrajini

## Izvori

## Članci

* Thousands Attend Anti-War Rally
* Ukraine crisis triggers Russia's biggest anti-Putin protest in two years Arhivirano 2014-11-29 na Wayback Machine-u
* Muscovites march for and against Putin's Crimean policies Arhivirano 2015-10-09 na Wayback Machine-u
# Aleksandar Borodaj

| Aleksander Borodaj
 |
| --- |
|
Aleksander Borodaj

 |
|

---

predsjednik samoproglašene Donjecke narodne republike
 |
| Nasljednik
 | Aleksandar Zaharčenko
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 25.7. 1972. Moskva
 |
| Zanimanje
 | političar
 |

Aleksander Jurjevič Borodaj (ruski: Александр Юрьевич Бородай; Moskva, 25.7. 1972.) je ruski publicist, nacionalistički političar i militant, najpoznatiji kao prvi premijer samoproglašene separatističke Donjecke narodne republike, odnosno jedna od ključnih ličnosti u ratu na istoku Ukrajine.

Rodio se kao sin filozofa Jurja Borodaja. Još kao mladić se priključio nacionalističkim grupama te kao dobrovoljac sudjelovao na strani pro-ruskih separatista prilikom rata u Pridnjestrovlju. Tokom ustavne krize u jesen 1993. godine, podržavao je Vrhovni sovjet Rusije u njegovom bezuspješnom pokušaju da sruši prozapadnog predsjednika Borisa Jeljcina. Poslije tih događaja se posvetio studiju filozofija, a potom novinarstvu, surađujući najčešće u listovima ruske radikalne desnice, te radio kao u PR službama i kao konzultant poduzetnika Konstantina Malofejeva. Priikom sukoba u Dagestanu 1999. godine se upoznao sa Igorom Girkinom koji će kasnije postati vođa oružanih formacija DNR.

16. maja 2014. ga je Vrhovni sovjet DNR proglasio premijerom. 7. augusta 2014. je podnio ostavku na mjesto premijera, koje je preuzeo Aleksandar Zaharčenko, pri čemu je Borodaj izjavio kako će ostati u DNR "kao njegov savjetnik".

## Vanjske veze

* Separatistički lider Aleksander Borodaj na "crnoj listi" EU-a Novi list
* Lider proruskih snaga Arhivirano 2014-07-11 na Wayback Machine-u
* Profil na BBC News
# Opsada Slavjanska

| opsada Slavjanska
 |
| --- |
| Segment Rat na istoku Ukrajine
 |
|  proruski pobunjenici ispred upravne zgrade u Slavjansku
 |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Datum
 | 12.4. - 5.7. 2014.
 |
| Lokacija
 | Slavjansk, istočna Ukrajina |
| Ishod
 | ukrajinska pobjeda proruski pobunjenici se povlače u Donjeck
 |

 |
| Sukobljene strane
 |
|  Donjecka narodna republika
 |  Ukrajina
 |
| Komandanti i vođe
 |
|  Vječeslav Ponomarev  Igor Girkin
 |  Petro Porošenko  Oleksandr Turčinov  Vasil Krutov  Serhij Kulčickij
 |
| Snage
 |
| ~ 800 - 1.000 vojnika
 | ~ 15.000 vojnika
 |
| Žrtve i gubici
 |
| 34-54 poginulih vojnika
 | 45 poginulih vojnika
 |
| 20 poginulih civila
 |

Opsada Slavjanska ili **bitka za Slavjansk** odnosi se na okršaj i bitku za Slavjansk, grad na istoku Ukrajine kojeg su preuzeli proruski separatisti i proglasili dijelom samoproglašene separatističke "Donjecke narodne republike", u sklopu rata na istoku Ukrajine. Opsada je otpočela 12.4. 2014., te trajala dva mjeseca, dok je grad pretprio velike štete i razaranja.

Pobunjenici su zauzeli grad 12.4. Dočekala ih je gradonačelnica, Nelja Štepa, koja je rekla da se "ne može protiviti njima". Izjavila je da su zgrade preuzeli "dobrovoljci" i "aktivisti". "Ne mogu im se buniti, jer Slavjansk smatra da je Rusija njegov stariji brat i neće se boriti sa Rusijom." Među gomilom, ispred zgrade, našao se velik broj ljudi koji su pozdravili militante. Rekli su ukrajinskim novinarima da se "vrate natrag u Kijev". Ipak, Štepa je usprkos tome kasnije privedena te zamijenjena samoproglašenim "narodnim gradonačelnikom", Vječeslavom Ponomarevom. Separatisti su preuzeli i policijsku stanicu iz koje su pokupili oružje. Ukrajinski protunapad započeo je idućeg dana.

Slavjansk je postao snažno separatističko uporište u istočnoj Ukrajini i baza Girkova, samoproglašenog ministra obrane samoproglašene narodne republike Donjeck. Borbe su trajale sve do 5.7. između ukrajinskih i proruskih snaga, kada je Slavjansk pao. Prema procjenama, oko 15-20.000 mještana je raseljeno zbog bitke. Ukrajinski ministar unutarnjih poslova rekao je kako je veliki broj proruskih separatista pobjegao iz grada nakon velikog artiljerijskih napada ukrajinskih snaga. Pobunjenici pokušali napasti Vladine snage, ali su odbijeni minobacačkom vatrom.

Ukrajinske snage na kraju su vratile Slavjansk pod svoju vlast dok su se proruski pobunjenici povukli.

## Izvori