Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Corazon Aquino

Predsjednica Aquino, 1986.g.
**Maria Corazon "Cory" Cojuangco Aquino** (Paniqui, 25. siječnja 1933. – Makati, 1. kolovoza 2009.) bila je filipinska političarka, poznata kao 11. predsjednica Filipina, a čiji je dolazak na vlast 1986. predstavljao EDSA revolucije, odnosno povratak demokracije na Filipine.

Aquino, koja je po vlastitim riječima, bila "obična domaćica", u politiku je ušla zahvaljujući svom suprugu, senatoru Benignu Aquinu Jr., koji se početkom 1980-ih nametnuo kao glavni protivnik autokratskog predsjednika Ferdinanda Marcosa. Muž joj je, nedugo nakon povratka iz trogodišnjeg egzila u SAD, ubijen 21. augusta 1983. godine. Oko njegove udovice se okupila filipinska demokratska opozicija, te se Corazon Aquino kandidirala za predsjednicu kada je krajem 1985. Marcos iznenada raspisao izbore. Nakon što se Marcos nakon njih proglasio pobjednikom, Aquino je to odbila prihvatiti i pokrenula široki val demonstracija širom zemlje koji je doveo do Marcosovog pada, a Corazon Aquino preuzela dužnost predsjednika.

Aquino je na mjestu predsjednice Filipina ostala do 1992. godine. Za vrijeme njenog mandata je uveden novi ustav kojima su smanjene ovlasti predsjednika, te uvedeno novo zakonodavstvo kojima su se štitila ljudska prava. Aquino je također provodila ekonomske reforme u cilju stvaranja tržišne privrede, ali i nastojala pregovoriti okončati dugogodišnje sukobe sa muslimanskim i komunističkim gerilcima. Filipini su u njeno doba, pak, pretrpili niz prirodnih katastrofa, a njena administracija je bila pod stalnom prijetnjom vojnog udara. Godine 1992. ju je naslijedio Fidel V. Marcos.

Poslije isteka mandata se Aquino povukla iz politike, iako je povremeno javno komentirala tekuća politička zbivanja. Umrla je od posljedica raka.
# Haim Vajcman

| Chaim Azriel Weizmann חיים עזריאל ויצמן |
| --- |
|  |
|

---

1. Predsjednik Izraela
 |
| Mandat 16. veljače 1949. – 9. studenog 1952.
 |
| Prethodnik
 | *nitko* |
| Nasljednik
 | Yitzhak Ben-Zvi
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 27. studenog 1874. Motal, Bjelorusija
 |
| Smrt
 | 9. studenog 1952. Jeruzalem, Izrael
 |
| Supružnik
 | Vera Weizman
 |

**Chaim Azriel Weizmann** (hebrejski: חיים ויצמן), (Motal, Bjelorusija, 27. studenog 1874. – Jeruzalem, Izrael, 9. studenog 1952.), kemičar, državnik, predsjednik cionista svijeta, prvi predsjednik Izraela (izabran 16. svibnja 1948., mandat 1949.-1952.), utemeljitelj istraživačkog instituta u Izraelu, kasnijeg znanstvenog instituta Weizmann.

Weizmann je rođen u malom selu Motalu blizu Pinska (Rusko carstvo, današnja Bjelorusija). Godine 1899. diplomirao je kemiju na Sveučilištu Fribourg u Švicarskoj. Radio je kao predavač na ženevskom sveučilištu (1901-1903) i potom na sveučilištu u Manchesteru. Godine 1910. postaje britanskim državljaninom i u Prvom svjetskom ratu bio je ravnatelj britanskog kraljevskog laboratorija (1916-1919). Postaje slavan jer prvi otkriva kako korištenjem bakterijskih fermentacija proizvesti velike količine željene tvari i danas se smatra ocem industrijske fermentacije. Koristio je *Clostriduim acetobutylicum* za dobijanje acetona. Aceton je korišten pri izradi TNT eksploziva.

Godine 1917. radio je s lordom Balfourom na Balfourovoj deklaraciji.

Dana 3. siječnja 1919. s iračkim kraljem Faisalom I. potpisuje Faisal-Weizmann sporazum kojim se definira odnos između Arapa i Židova na Bliskom istoku. Nakon 1920. godine prihvaća vodstvo svjetske organizacije cionista, na čijem čelu je dva mandata (1920-31, 1935-46). Godine 1921. Weizmann zajedno s židovskim fizičarom Albert Einsteinom utemeljuje Hebrejsko sveučilište u Jeruzalemu.
# Hosni Mubarak

| Hosni Mubarak حسنى مبارك |
| --- |
|  |
|

---

4. Predsjednik Egipta
 |
| Mandat 14. listopada 1981. – 11. veljače 2011.
 |
| Premijer(i)
 | Ahmad Fuad Mohieddin Kamal Hassan Ali Ali Mahmud Lutfi Atef Muhammad Naguib Sedki Kamal Ganzouri Atef Ebeid Ahmed Nazif
 |
| Prethodnik
 | Anwar el-Sadat
 |
| Nasljednik
 | Mohamed Hussein Tantawi *(v.d.)* |
|

---

Premijer Egipta
 |
| Mandat 7. listopada 1981. – 2. siječnja 1982.
 |
| Prethodnik
 | Anwar el-Sadat
 |
| Nasljednik
 | Ahmad Fuad Mohieddin
 |
|

---

22. Generalni tajnik Pokreta nesvrstanih
 |
| Mandat 2009. – 11. veljače 2011.
 |
| Prethodnik
 | Raúl Castro
 |
| Nasljednik
 | *nepoznat* |
|

---

 |
| Rođenje
 | 4. svibnja 1928.  Kafr-El Meselha, Kraljevina Egipat (danas Egipat) |
| Smrt
 | 25. veljače 2020.  Kairo, Egipat
 |
| Politička stranka
 | NDS
 |
| Supružnik
 | Suzanne Mubarak
 |
| Vjera
 | sunit
 |
|

---

Potpis
 |
|  |

**Muhammad Hosni Said Mubarak** (arapski محمد حسني السيد مبارك, Kafr-El Meselha, 4. svibnja 1928. – Kairo, 25. veljače 2020.), znan kao **Hosni Mubarak** (حسنى مبارك), je egipatski političar i vojskovođa koji je od 1981. do 2011. služio kao predsjednik Egipta.

Mubarak je nakon svog promaknuća u Egipatskom ratnom zrakoplovstvu postavljen za potpredsjednika Egipta. Predsjednik države postao je naslijedivši Anwara el-Sadata koji je ubijen u atentatu 6. listopada 1981.

Mubaraka kao egipatskog predsjednika su smatrali jednim od najmoćnijih političara u Africi i u regiji.Nastavio je Sadatovu politiku održavanja mira sa Izraelom te bio čvrsto vezan uz SAD i zapadne zemlje. Kritičari su mu, sa druge strane, spočitavali autoritarne metode vladavine.

Nakon višenedeljnih demonstracija, na kojima je prema procenama UNa poginulo više od 300 ljudi, 2011. godine podnosi ostavku na mesto predsednika Egipta i zajedno sa porodicom iz Kaira odlazi u Šarm el Šeik. Njegovu odluku podržala je vojska i najavila ukidanje vanrednog stanja.

## Vanjske veze

* Poslednji faraon („Politika“, 6. februar 2011)
# Houari Boumédiène

| Houari Boumédienne |
| --- |
| Houari Boumédienne |

**Houari Boumédienne** takođe je transkribovan Boumediene, Boumedien itd., (arapski: هواري بومدين; ALA-LC: Hawārī Bū-Madyan; 23. avgust 1932. - 27. decembar 1978.) bio je predsjednik Revolucionarnog vijeća Alžira od 19. juna 1965. do 12. decembra 1976. zatim kao drugi predsjednik Alžira do njegove smrti 27. decembra 1978. godine.

## Biografija

Rođen je 1932. godine u provinciji Guelma. Školovao se u Islamskom institutu u Konstantinu. Priključio se Frontu nacionalnog oslobođenja 1955. godine i usvojio ratno ime *Huari Bumedijen*. Dobio je čin pukovnika i 1960. postao zapovednik vojnog krila FLN-a.

U procesu osamostaljenja Alžira 1961. godine, prvi predsednik Ahmed Ben Bela postavio je Bumedijena za ministra odbrane. Nisu mu se sviđale Ben Beline reforme, pa ga je u junu 1965. srušio s vlasti u beskrvnom puču. Ukinuo je ustav i parlament, a on sam je bio vođa Revolucionarnog veća, nove institucije koja je upravljala državom. Članovi veća su uglavnom bili iz redova vojske. Isprva nije imao previše uticaja, ali nakon što je grupa vojnih oficira pokušala da ga svrgne 1967. godine, učvrstio je svoju vlast.

Bumedijen je u privredi napustio Ben Belinu socijalističku politiku usmerenu prema alžirskom selu i pokrenuo industrijalizaciju pod državnom kontrolom. Naftna industrija je nacionalizovana 1971, a sav novac od nafte i plina ulagan je u razvoj industrije. Bumedijen je planirao da od Alžira napravi industrijski centar Magreba. Od 1970-ih je počeo da primenjuje više socijalističkih reformi i uključio pojedine alžirske komuniste u svoju administraciju.

Od 1970-ih je pokrenuto postepeno obnavljanje parlamentarizma i civilnih institucija u Alžiru. Ovaj proces završio je usvajanjem novog ustava 1976. godine. Funkcija predsednika je ponovno uspostavljena, pa je Budemijen preuzeo to mesto. Alžir je i dalje bio jednopartijska država na čelu s vladajućim Frontom nacionalnog oslobođenja.

Bumedijen je tokom svoje vladavine podupirao nesvrstanost i održavao dobre odnose sa Istočnim blokom i Zapadom. Zalagao se za jačanje uticaja zemalja Trećeg sveta kroz delovanje u Pokretu nesvrstanih. Podupirao je i finansirao brojne oslobodilačke pokrete u Africi i arapskom svetu, kao što su Palestinska oslobodilačka organizacija, Afrički nacionalni kongres i Jugozapadnoafrička narodna organizacija. Bumedijen je 1975. dao podršku narodu Zapadne Sahare u ostvarenju prava na samoopredeljenje. Dao je utočište izbeglicama iz Zapadne Sahare i pružao pomoć borcima Polisarija. Od 1973. do 1976. bio je četvrti generalni sekretar Pokreta nesvrstanih.

Bumedijen se od 1978. sve ređe pojavljivao u javnosti. Nakon neuspešnog lečenja retke bolesti, Valdenstremove makroglobulinemije, umro je 27. decembra 1978. godine. Njega je na mestu predsednika nasledio Šadli Bendžedid, kao kompromisno rešenje između levo i desno orijentisanih vojnih oficira.

## Izvori

## Vanjske veze
# Nnamdi Azikiwe

| Benjamin Nnamdi Azikiwe
 |
| --- |
|

---

1. Predsjednik Nigerije
 |
| Mandat 1. listopada 1963. – 16. siječnja 1966.
 |
| Prethodnik
 | *nitko, pozicija stvorena* |
| Nasljednik
 | Johnson Aguiyi-Ironsi
 |
|

---

3. Generalni guverner Nigerije
 |
| Mandat 16. studenog 1960. – 1. listopada 1963.
 |
| Prethodnik
 | James Robertson
 |
| Nasljednik
 | *nitko, pozicija ukinuta* |
|

---

1. Predsjednik Nigerijskog senata
 |
| Mandat 1. listopada 1960. – 16. studenog 1963.
 |
| Prethodnik
 | *nitko, pozicija stvorena* |
| Nasljednik
 | Nwafor Orizu
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 16. studenog 1904. Zunguru, Nigerija
 |
| Smrt
 | 11. svibnja 1996. Nsukka, Nigerija
 |
| Politička stranka
 | NVNK NNP
 |
| Vjera
 | Kršćanstvo
 |

**Benjamin Nnamdi Azikiwe** (Zunguru, 16. studenog 1904. - Nsukka, 11. svibnja 1996.), nigerijski političar, prvi predsjednik države Nigerija.

Rodio se u mjestu Zungeru, na sjeveru zemlje, a potječe iz naroda Igbo. Obrazovao se na prestižnim domaćim i stranim institucijama. Na Sveučilištu u Pennsylvaniji dobio je magisterij.

Nakon povratka u domovinu, prihvaća poslove urednika u listu *African Morning Post*, a kasnije ide u Accru gdje je osnivački urednik lista *The West African Pilot* koji propagira protukolonijalna stajališta. Bio je uspješan novinar i većina novinara koji su počeli raditi nakon neovisnosti Nigerije prošli su njegovu obuku.

Osnovao je, zajedno sa Herbertom Macauleyem, Nacionalno vijeće Nigerije i Kameruna. Nakon postignute neovisnosti 1960. godine postaje generalni guverner, a nakon proglašenja republike 1963. godine izabran je i za predsjednika Nigerije.

Sa vlasti je svrgnut vojnim pučem 1966. godine, zajedno sa ostalim civilnim dužnosnicima.
Narodnoj stranci Nigerije priključio se 1978. godine, te se 1979. i 1983. neuspješno kandidirao za predsjednika. Nakon puča na Staru Godinu 1983., dr. Azikiwe nesvojevoljno napušta politiku.

Po vjeri je bio kršćanin. Umro je u dubokoj starosti, nakon duge bolesti, u kompleksu učiteljske bolnice Sveučilišta u Nigeriji, grad Enugu.

Po njemu je imenovan aerodrom, te je na novčanici od 500 naira. S njim je studirao i Kwame Nkrumah.
# Milton Obote

|  |
| --- |
| Milton Obote |
|
 |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | 28. decembar 1925.
 |
| Mesto rođenja
 | Akokoro (Uganda)
 |
| Datum smrti
 | 10. oktobar 2005.
 |
| Mesto smrti
 | Johanezburg (Južnoafrička Republika)
 |
| Politička partija
 | Narodni kongres Ugande
 |
| Profesija
 | političar
 |
| Mandat(i) |
| predsednik Ugande
 |
| 15. april 1966 — 25. januar 1971.
 |
| Prethodnik
 | Edvard Mutesa
 |
| Naslednik
 | Idi Amin
 |
| predsednik Ugande
 |
| 17. decembar 1980 — 27. jul 1985.
 |
| Prethodnik
 | Predsednička komisija
 |
| Naslednik
 | Bazilio Olara-Okelo
 |
| 2. premijer Ugande
 |
| 30. april 1962 — 15. april 1966.
 |
| Prethodnik
 | Benedikto Kuvanuka
 |
| Naslednik
 | funkcija ukinuta
 |
| uredi  |

**Apolo Milton Obote** (engleski: *Apolo Milton Obote*; Akokoro, 28. decembar 1925 — Johanezburg, 10. oktobar 2005) bio je predsednik i premijer Ugande.

## Biografija

Rođen je 1925. godine u mestu Akokoro na severu Ugande. nakon napuštanja studija, neklo je vreme učestvovao u pokretu za nezavisnost Kenije, nakon čega se 1956. vratio u Ugandu i postao član Narodnog kongresa Ugande.

Odveo je zemlju do nezavisnosti od britanskih kolonizatora 1962. godine. Vršio je funkciju premijera od 1962. do 1966, kada je parlament zatražio istragu zbog navodne umešanosti Obotea i Idi Amina u krijumčarenje zlata i slonovače. Obote je ukinuo ustav, zatvorio članove oporbe i proglasio se predsednikom 1966. godine.

Amin ga je svrgnuo 1971. godine, dok je bio na putu u Singapur. Posle vojnog udara, sklonio se u Tanzaniju. Oboteov pad pozdravili su mnogi Uganđani.

Kada su Amina srušile tanzanijske snage 1979. godine, Obote se vratio u zemlju i vladao još pet godina. Njegov drugi predsednički mandat obeležio je krvavi građanski rat. S vlasti ga je srušila grupa oficira 1986, a Obote je pobegao u Tanzaniju, pa u Zambiju.

Planirao je da se vrati u Ugandu, ali je umro 10. oktobra 2005. godine od zatajenja bubrega u bolnici u Johanezburgu. Priređena mu je državna sahrana u glavnom gradu Ugande, Kampali, oktobra 2005. godine.

## Reference

## Literatura

* Phares Mukasa Mutibwa (1992). *Uganda since independence: a story of unfulfilled hopes*. United Kingdom: C. Hurst & Co.. str. 65-70. ISBN 1-85065-066-7. Pristupljeno 17. 8. 2010.
# Julius Nyerere

| Julius Kambarage Nyerere
 |
| --- |
|  |
|

---

1. Predsjednik Tanzanije
 |
| Mandat 29. listopada 1964. – 5. studenog 1985.
 |
| Prethodnik
 | *nitko* |
| Nasljednik
 | Ali Hassan Mwinyi
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | (1922-aprila-13)13. aprila 1922. Butiama, Tanzanija
 |
| Smrt
 | 14. oktobra 1999. London, Engleska, Ujedinjeno Kraljevstvo
 |
| Politička stranka
 | CCM
 |
| Supružnik
 | Maria Nyerere
 |

**Džulijus Kambarage Njerere** (engleski: *Julius Nyerere*; Butiama, 13. april 1922—London, 14. oktobar 1999) je bio prvi predsednik nezavisne Tanzanije.

Otac mu je bio poglavica plemena Zanaki. Njegovo ime na svahiliju glasi **Mvalimu** sa značenjem *učitelj*. Sa dvanaest godina kreće u četvorogodišnju osnovnu školu u Musomi koju je završio za 3 godine, a zatim u srednju školu u Tabori. Studirao je na Univerzietu Mekere u Kampali nakon čega je tri godine predavao engleski i biologiju u Tabori. Stipendiju za studiju na Univerzitetu u Edinburgu dobio je 1949. godine gde je završio studije ekonomije i istorije. Drugi je Afrikanac koji je dobio diplomu van Afrike. Kada su kolonijalne vlasti saznale za njegovo političko delovanje, dobio je izbor: ili će predavati ili biti političar. Jedno i drugo nije mogao biti. Jedan je od osnivača Organizacije afričkog jedinstva. On je spojio Tanganjiku i Zanzibar u jedno. Od 1964. do 1985. bio je predsednik nezavisne Tanzanije. Bio je afrički socijalista, ali njegove reforme nisu dale ploda. Vodio je sličnu politiku kao i Kvame Nkruma. Divio se afričkim seljacima i ljudima koji su živeli na tradicionalan način. Godine 1979. pobedio je Idi Amina u ratu protiv Ugande. Više je putovao nakon 1985. nego dok je bio predsednik. Do 1990, je bio na čelu vladajuće stranke. Godine 1985, u 63. godini Njerere je rekao: *"Nisam uspeo. Priznajmo to"*. Ovom se rečenicom zauvek oprostio od politike. Poslednje veliko delo bilo mu je posredovanje u sukobu u Burundiju 1996. godine. Umro je u Londonu 1999. u 77. godini života od posledica leukemije.

Džulijus Njerere je 15. marta 1985. postao počasni građanin Beograda.
# Sylvanus Olympio

| Sylvanus Olympio
 |
| --- |
|  |
|

---

1. predsjednik Toga
 |
| Mandat 27. travnja 1960. – 13. siječnja 1963.
 |
|

---

2. premijer Toga
 |
| Mandat 16. svibnja 1958. – 12. travnja 1961.
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | rujan 1902.
 |
| Smrt
 | 13. siječnja 1963.
 |

**Silvanus Epifanio Olimpio** (*Sylvanus Epiphanio Olimpio*; 6. septembar 1902 — 13. januar 1963) bio je prvi predsednik države Togo.

## Biografija

Rođen je u mestu Kpando, kao sin lokalnog trgovca. Bio je premijer Togoa od 1958. do 1961. godine. Vodio je prozapadnu politiku, jednom čak otputovavši u Vašington na susret sa predsednikom SAD-a Džonom Kenedijem.

Od 1961. do 1963. godine bio je predsednik Togoa. Stvorio je jednostranačku državu, a on sam postao je diktator i progonio opoziciju pri čemu su počinjena ubistva, zatvaranja ili progoni protivnika u susedne države Benin i Ganu. S većinom susednih država imao je dobre odnose, osim sa Ganom i njezinim vođom Kvame Nkrumom.

Dana 13. januara 1963. godine, svrgnut je u državnom udaru i posle toga ubijen. Navodno je pri tome otac sadašnjeg predsednika Togoa ispalio hice koji su ga ubili. Njegov sin je najistaknutiji vođa opozicije u zemlji.

## Reference
# Robert Mugabe

| Robert Gabriel Mugabe
 |
| --- |
|  |
|

---

2. predsjednik Zimbabvea
 |
| Mandat 31. prosinca 1987. – 21. studenog 2017.
 |
| Potpredsjednik
 | Simon Muzenda Joshua Nkomo Joseph Msika Joyce Mujuru
 |
| Prethodnik
 | Canaan Banana
 |
| Nasljednik
 | Phelekezela Mphoko (v.d.)
 |
|

---

Premijer Zimbabvea
 |
| Mandat 18. travnja 1980. – 31. prosinca 1987.
 |
| Predsjednik
 | Canaan Banana
 |
| Prethodnik
 | Abel Muzorewa
 |
| Nasljednik
 | Morgan Tsvangirai (od 2009.) |
|

---

 |
| Rođenje
 | (1924-februara-21)21. februara 1924.  Kutama Južna Rodezija (danas Zimbabve) |
| Smrt
 | 6. septembra 2019. (dob: 95) Singapur
 |
| Politička stranka
 | ZANU-PF
 |
| Supružnik
 | 1) Sally Hayfron 2) Grace Marufu
 |
| Vjera
 | rimokatolik
 |
|

---

Potpis
 |
|  |

**Robert Mugabe, KCB** (Kutama, 21. 2. 1924 – Singapur, 6. 9. 2019), političar iz Zimbabvea, premijer od 1980. do 1987. kada je postao 2. predsjednik Zimbabvea nasljedivši Canaana Bananu. Poznat i ugledan postao je tokom 1970-ih kao vođa ZANU-a i zapovjednik u gerilskom ratu protiv bjelaca u Rodeziji.

Mugabe je jako kontroverzna i polarizirajuća ličnost, no u Africi je smatran herojem koji se borio za samostalnost svoje zemlje. No, SAD, Europa i Velika Britanija optužuju Mugabeovu administraciju da je korumpirana, da loše vodi državu i financije, te da ugrožava ljudska prava. Prema kritičarima, njegova loša ekonomska politika dovela je do kaosa u zemlji. Zimbabve je danas zemlja sa najvećom inflacijom u svijetu. Nadbiskup John Sentamu, britanski ministar vanjskih poslova Peter Hain i mnogi svećenici iz Zimbabvea optužuju Mugabea da provodi rasističku politiku. No, Mugabeovi suradnici u Africi tvrde da je to posljedica kolonijalizma.
# Omar Bongo

| Omar Bongo |
| --- |
| Omar Bongo i George W. Bush |
| Rođenje | (1935-decembra-30)30. decembra 1935. Lewai, Gabon  |
| Smrt | 8. juna 2009. (dob: 73) Barcelona |

**El Hadj Omar Bongo Ondimba** (kršćanskog imena *Albert-Bernard Bongo*) (Lewai (današnji Bongoville), Gabon, 30. 12. 1935. — Barcelona, 8. 6. 2009.) je bio gabonski državnik.

Bio je predsjednik Gabona od 1967. godine do svoje smrti 2009. Godine 1973. prešao je na islam.
# Lester B. Pearson

| Lester B. Pearson
 |
| --- |
|  |
|

---

14. Premijer Kanade
 |
| Mandat 22. travnja 1963. – 20. travnja 1968.
 |
| Prethodnik
 | John Diefenbaker
 |
| Nasljednik
 | Pierre Trudeau
 |
|

---

8. Državni tajnik za vanjske poslove
 |
| Mandat 10. rujna 1948. – 20. lipnja 1957.
 |
| Premijer
 | William Lyon Mackenzie King Louis St. Laurent |
| Prethodnik
 | Louis St. Laurent
 |
| Nasljednik
 | John Diefenbaker
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 23. travnja 1897.  Toronto, ON, Kanada
 |
| Smrt
 | 27. prosinca 1972.  Ottawa, ON, Kanada
 |
| Politička stranka
 | LPC
 |
| Supružnik
 | Maryon Pearson
 |
|

---

Potpis
 |
|  |

**Lester Bowles "Mike" Pearson**, PC, OM, CC, OBE (Toronto, 23. travnja 1897. - Ottawa, 27. prosinca 1972.) je bio kanadski profesor, povjesničar, diplomat i političar, dobitnik Nobelove nagrade za mir 1957. godine zbog organiziranja kriznih snaga Ujedinjenih naroda s ciljem rješavanja Sueske krize. Od 22. travnja 1963. do 20. travnja 1968., obnašao je dužnost 14. premijera Kanade, vodeći tako dvije uzastopne, manjinske vlade liberala nakon izbora 1963. i 1965. godine.

Tijekom njegova dva mandata, liberalna vlada je u Kanadu uvela opće zdravstveno osiguranje, studentski zajam, kanadski mirovinski plan, Red Kanade i aktualnu zastavu Kanade. Pearson je također osnovao Kraljevsku komisiju o dvojezičnosti i bikulturalizmu te se oštro protivio ulasku Kanade u Vijetnamski rat. Potonja politika stvorila je tenzije između Perasona i tadašnjeg američkog predsjednika Johnsona, koji je Pearsona fizički napao prilikom susreta. Isto tako, 1967. godine, njegova vlada donijela je i zakon znan kao C-168, koji je *de facto* ukinuo smrtnu kaznu u Kanadi (ograničivši ju na tek malen broj težih kaznenih djela, ali ona nikada nije primijenjivana na njih te je konačno ukinuta 1976. godine). Zbog ovih poteza na domaćoj političkoj sceni, kao i zbog ključnog doprinosa na polju rada Ujedinjenih naroda i međunarodne politike, Pearson se danas smatra jednim od najutjecajnijih kanadskih političara XX. stoljeća.
# François Duvalier

| François Duvalier
 |
| --- |
|  |
|

---

40. predsjednik Haitija
 |
| Mandat 22. listopada 1957. – 21. travnja 1971.
 |
| Prethodnik
 | Antonio Thrasybule Kébreau
 |
| Nasljednik
 | Jean-Claude Duvalier
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 14. travnja 1907.
 |
| Smrt
 | 21. travnja 1971.
 |
| Supružnik
 | Simone Duvalier
 |
| Zanimanje
 | političar
 |

**François Duvalier** (14. travnja 1907.-21. travnja 1971.), poznatiji kao "*Papa Doc*", haićanski predsjednik od 1957., a diktator od 1964. do svoje smrti.

## Biografija

François Duvalier se rodio u Port-au-Princeu, u obitelji porijeklom s otoka Martinik. Završio je medicinu i radio kao liječnik u ruralnim područjima, stekavši popularnost kod stanovništva zbog učinkovitosti u borbi protiv tifusa. Nakon što je kratko vrijeme 1949. bio ministar zdravstva, nakon vojnog udara Paula Magloirea otišao je u ilegalu, koja je trajala do amnestije 1956. Na izborima 1957. godine, koji su bili pod kontrolom vojske, osvojio je vlast, ne prezajući od političkih ubojstava, iznuda, zastrašivanja i manipulacije glasovima.

Kao predsjednik Haitija, Duvalier je vladao autokratski i bio je diktator u pravom smislu te riječi. Plašio je stanovnike domaćom religijom vudu, tvrdeći da je i sam vudu svećenik. Stvorio je vlastiti kult ličnosti. Tajna policija, koja mu je bila direktno odgovorna, bavila se kriminalom i iznudama, a Predsjednička garda je zapravo bila skupina *Papa Docovih* osobnih tjelohranitelja. Broj žrtava njegovog režima, prema izvješću američkog Kongresa, procjenjuje se na 30 tisuća. Duvalier je imao četvero djece, a nakon njegove smrti 1971., na mjestu predsjednika Haitija naslijedio ga je 19-godišnji sin Jean-Claude.
# Eric Gairy

**Sir Eric Matthew Gairy** (18. februar 1920 - 23. august 1997) je bio grenadski političar poznat po tome što je u nekoliko navrata bio premijerom te otočne države, prije i nakon sticanja nezavisnost od Ujedinjenog Kraljevstva.

Političku karijeru je započeo 1950. kada je od tadašnjeg sindikata formirao Grenadsku ujedinjenu laburističku partiju (GULP). Na njenom čelu je od 1954. do 1960. bio glavni ministar otoka, te od 1961. do 1962. kada su ga britanske vlasti smijenile zbog korupcije. Godine 1967. je ponovno postao premijer, i na tom mjestu vodio pregovore o nezavisnosti. Mandat su mu obilježile optužbe za korupciju i autoritarne metode vlasti. Svjetskoj javnosti je 1970. godine postao poznat kao sudionik žirija na kontroverznom izboru za Miss svijeta kada je pobijedila Grenađanka Jennifer Hosten. Također je pažnju međunarodne javnosti izazvao svojim vjerovanjem u NLO-e i lobiranjem u UN s ciljem da ta organizacija formira tijelo za istraživanje tih fenomena. Zbog toga je bio predmetom sumnji u mentalnu sposobnost. U samoj Grenadi je njegov mandat koincidirao s rastom političkih napetosti i dubokim nezadovoljstvom radikalne ljevice. Marksističko-lenjinistički radikali, organizirani u pokret New Jewel, su iskoristili njegov posjet New Yorku da 13. marta 1979. organiziraju državni udar kojim je Gairy svrgnut s vlasti. Gairy je nakon toga ostao u izgnanstvu sve do američke vojne intervencije 1983. godine koja je zbacila marksistički režim. Gairyjev pokušaj da se vrati na vlast kroz izbore, međutim, nije imao uspjeha.

## Izvori

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:  **Herbert Blaize (kao glavni ministar)**  |  **Premijer Grenade**  1967-1979
 | Slijedi:  **Maurice Bishop**  |