Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Kuomintang

Zastava Kuomintanga
Sun Yat-sen osnivač Kuomintanga
Čang Kaj-šek
**Kuomintang** (kin.:中國國民黨 / 中国国民党 / Zhōngguó Guómíndǎng / Chungkuo Kuomintang, skraćenica: **KMT**), poznata i kao **Kineska narodna partija** je politička partija Republike Kine. Preuzima vlast u Kini 1927. godine, ali nakon poraza protiv jedinica Komunističke partije Kine u građanskom ratu u Kini povlači se na Tajvan, pod zapovjedništvom Čang Kaj-šeka, gdje diktatorski vlada sve do 1990. godine.

## Historija

Partiju osniva 12. augusta 1912. godine u Pekingu Sun Yat-sen. Početkom dvadesetog stoljeća, partija je nastala udruživanjem nekoliko političkih partija, te reorganizacijom, deset godina kasnije nastaje Kuomintang, partija koja je imala za cilj reorganizaciju kineskog društva tokom Xinhai revolucije. Osnivanjem Komunističke partije Kine 1921. godine, Kuomintang surađuje i stvaraju zajedno nacionalni front jedinstva, koji ima za cilj oslobađanje od uticaja Japana i zapadnih sila. Saradnja traje sa prekidima, mada za razliku od Sun Yat-sen, Čang Kaj-šek se protivi zajedničkom djelovanju dviju partija. 1927. godine zauzimanjem Šangaja, Čang Kaj-šek izdaje naredbu o protjerivanju u ubijanju komunista i članova sindikata. Komunistička se partija povlači u provinciju Jiangxi, te nakon borbi sa Kuomintangom, u Yan'an u provinciji Shannxi. Napadom Japana na Kinu 1937. godine, u Drugom japansko-kineskom ratu Kuomintang se bori protiv Japana, te sve do 1941. godine surađuje sa Komunističkom partijom Kine. Zapadne sile i SAD, nakon ulaska u Drugi svjetski rat podržavaju Kuomintang, kao zvaničnu vladinu vojsku Kine. Završetkom Drugog svjetskog rata, građanski rat izmedu Kuomintanga i jedinica pod vodstvom Mao Zedonga se nastavlja. Nakon poraza 1949. godine Kuomintang se povlači na otok Tajvan, gdje osniva vladu Republike Kine, koja politički jedno vrijeme predstavlja Kinu u međunarodnim odnosima.

Kuomintang vlada gotovo bez prekida diktatorski i u gotovo jednopartijskom sistemu na Tajvanu sve do uvođenja skupštinskih izbora 1992. godine. Na zadnjim političkim izborima 2008. godine, pobijedio je ponovo Kuomintang, čiji je predstavnik Ma Ying-Jeou postao predsjednik Tajvana.

## Vanjske veze

* Službena stranica Kuomintanga Arhivirano 2019-08-29 na Wayback Machine-u
# Sjeverozapadne teritorije

| Sjeverozapadne teritorije Northwest Territories |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Zastava** |  **Grb** |

 |
| **Država** |  Kanada
 |
| **kanadski teritoriji** |  |
| **Osnivanje** | 1870.
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Ukupna** | 1 346 106 km²
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2011.)
 |
|  - **Grad** | 41 462
 |
|  |
| **Vremenska zona** | UTC-7 (UTC)
 |
| **Službene stranice** www.gov
 |
| Karta
 |
| Pozicija provincije na karti Kanade Pozicija provincije na karti Kanade |

**Sjeverozapadne teritorije** (engleski: *Northwest Territories*, akronim: **NWT**) je jedna od tri kanadske federalne teritorije koja se nalazi na krajnjem sjeveru zemlje, djelomično i unutar Arktičkog kruga.

## Geografija

Sjeverozapadne teritorije se prostire na sjeveru Kanade između Yukona na zapadu, Nunavuta na istoku i Britanske Kolumbije, Alberte i Saskatchewana na jugu, glavni grad teritorije je Yellowknife.

Sjeverozapadne teritorije imaju površinu od 1 346 106 km² i 41 462 stanovnika (popis 2011.).

## Reference

## Vanjske veze

* *Northwest Territories* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
# Riječka rezolucija

...trajni sporazum između naroda hrvatskog i ugarskog može postići najprije strogim i točnim vršenjem prava hrvatskih, sadržanih u postojećoj hrvatsko-ugarskoj nagodbi, te promjenom odnošaja što spadaju u područje posala, koji su danas zajednički sa Ugarskom i zapadnom polom Monarhije na način, da hrvatskomu narodu bude obezbjeđen samostalni politički, kulturni, financijski i opće gospodarstveni opstanak i napredak
Riječka rezolucija

**Riječka rezolucija** je politički dokument potpisan 3. listopada 1905. u Rijeci nakon dvodnevnoga sastanka hrvatskih i srpskih zastupnika iz pokrajinskih sabora u Dalmaciji i Istri te iz banske Hrvatske. Proizašla je iz politike »novoga kursa«, pokrenute u kolovozu 1903. na poticaj hrvatskih i srpskih političara iz banske Hrvatske i Dalmacije radi ujedinjenja i poboljšanja položaja hrvatskih zemalja u Monarhiji te suprotstavljanja germanizaciji i politici »prodora na Istok«, što se trebalo postići zbližavanjem s Mađarima i Talijanima. Sastavljanje rezolucije najviše su podupirali Ante Trumbić, Frano Supilo, Pero Čingrija i Stjepan Zagorac te sve hrvatske stranke osim Čiste stranke prava i Hrvatske pučke seljačke stranke.

U njoj se na samom njezinu početku podupiru nastojanja madžarske oporbe oko ostvarenja državne samostalnosti, iskazuje potpora Neovisnoj stranci Ferenca Kossutha, te težnja za pomirbom hrvatskog i mađarskog naroda. Ujedno je bio istaknut zahtjev da se hrvatskom narodu osigura samostalni kulturni, politički i gospodarski razvoj. Rezolucija je također zahtijevala od Ugarske prihvaćanje pripojenja Kraljevina Dalmacije Kraljevini Hrvatskoj i Slavoniji. S obzirom na unutrašnje stanje u banskoj Hrvatskoj, zahtijevalo se uvođenje ustavnih sloboda te jamstvo svih demokratskih, građanskih i političkih sloboda. Rezolucijom se tražilo striktno provođenje Hrvatsko-ugarske nagodbe uz djelomičnu izmjenu njezine odluke vezane uz zajedničke poslove Hrvatske i Ugarske te Hrvatske i austrijskog dijela Monarhije. Ubrzo nakon donošenja rezolucije bio je osnovan odbor, koji je stupio u pregovore s madžarskim oporbenim političarima.

U sastavljanju Riječke rezolucije prvi put su usklađeno sudjelovali političari iz svih hrvatskih zemalja, uključujući i srpske političare. Potaknuti znatnim poboljšanjem odnosa hrvatskih i srpskih političara, proizašlog iz politike »novoga kursa« i Riječke rezolucije, u Zadru su srpski političari, poslanici u Dalmatinskom saboru i Carevinskom vijeću, 17. listopada 1905. donijeli Zadarsku rezoluciju. Obje rezolucije prethodile su osnivanju Hrvatsko-srpske koalicije, potkraj 1905., središnje političke snage u Hrvatskoj do 1918.

## Povezano

* Zadarska rezolucija
* Politika novoga kursa
* Hrvatsko-srpska koalicija

## Literatura

* Opća i nacionalna enciklopedija Riječka rezolucija
* Hrvatska enciklopedija (LZMK) - Riječka rezolucija Arhivirano 2018-03-25 na Wayback Machine-u
# Succès de scandale

*Septembarsko jutro*, slika francuskog umjetnika Paula Chabasa koja je 1913. izazvala javnu sablazan u SAD, ali autora isto tako učinila komercijalno uspješnim.
**Succès de scandale** (na francuskom "Uspjeh (preko) skandala") je izraz koji se koristi za književna ili umjetnička djela, odnosno autore i izvođače koji su postigli komercijalni uspjeh i/li popularnost zahvaljujući publicitetu stvorenom kontroverzama oko sadržaja njihovih djela ili nastupa.

Izraz potiče iz Francuske, odnosno Pariza u doba Belle Époquea, kada su brojni umjetnici i književnici izazivali sablazan među konzervativnim kritičarima ili dijelu javnosti, stvarajući tako famu o skandalu; iako su im djela ponekad bila zabranjivana, a oni sami izlagani sudskom progonu, tako stvoreni publicitet su vješto koristili kako bi započinjali i nastavljali karijere.

U moderno doba se izraz koristi i za PR tehnike kojima se skandali namjerno stvaraju ili eksploatiraju kako bi se stvorio publicitet za dotada nepoznate ličnosti. Kao jedan od primjera se ponekad navodi i slučaj Paris Hilton kojoj je upravo "curenje" snimke seksa na Internet omogućilo da postane jedan od najvećih celebrityja našeg doba.

## Povezano

* Streisandin efekt
* Starleta
# Henri Matisse

| Henri Matisse |
| --- |
| fovizam, modernizam, impressionizam |
| Fotografija Henria Matissea; autor: Carl Van Vechten, 1933 |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Henri-Émile-Benoît Matisse (1869-decembra-31)31. decembra 1869. Le Cateau-Cambrésis, Nord |
| Smrt | 3. novembra 1954. (dob: 84) Nice, Alpes-Maritimes |
| Nacionalnost | francuska |
| Profesionalne informacije |
| Obrazovanje | Académie Julian, William-Adolphe Bouguereau, Gustave Moreau |
| Opus |
| Polje | slikanje, grafika, kiparstvo, kolaži |
| Pokrovitelji | Gertrude Stein, Etta Cone, Claribel Cone, Michael i Sarah Stein, Albert C. Barnes |
| Znamenita djela |
| *Žena sa šeširom (Madame Matisse)*, 1905
**u muzejima**:

* Museum of Modern Art
* Barnes Foundation
 |
| Influencija |
|
Od
* John Peter Russell, Paul Cézanne, Paul Gauguin, Vincent van Gogh, Paul Signac
 |
|
Na
* Hans Hofmann, David Hockney, Tom Wesselmann
 |

**Henri Matisse** (Le Cateau-Cambrésis, 31. 12. 1869. – Nice, 3. 11. 1954.), francuski slikar, grafičar, kipar i dekorater

Napustio je pravnu karijeru i s 22 godine otišao u Pariz učiti slikarstvo u ateljeu Gustava Moreaua u čijoj se radionici okupila gotovo većina tadašnjih mladih slikara koji su poslije činili pokret fovizma. Uz Matissea, bili su tu i André Derain, Maurice de Vlaminck, Georges Braque, Raoul Dufy i mnogi drugi. Taj naraštaj slijedio je prije svega svoj instinkt.

Od impresionističkog luminizma putovalo se u područje čistog kolorita. Nastup mladih slikara izazvao je negodovanje i šire publike i kritičara. Dočekivali su ih s porugom kao što su bili dočekivani svi novatori francuske umjetnosti. Fovizam je kao pokret trajao samo nekoliko godina. Nakon toga članovi skupine počeli su slijediti i druge pravce. Najznačajnija Matisseova slika toga razdoblja je kompozicija  *Ples* . Već u tom djelu dolaze do izražaja bitna svojstva Matisseova opusa, plošni tretman, zatvorene obojene površine bez tonskih prijelaza te izrazit smisao za pokret i krivulju što se postupno preobražava u arabesku. U intimnom interijeru likovi su prikazani s vazama i cvjetnim aranžmanima te bogatom šarenom tapetom koja ih uokviruje. Potaknuti su putovanjima u Maroko kao i egzotičnim krajolicima iz Tangera. Svjetski ugled Matisse stječe u Njemačkoj i Americi, a osobito u Rusiji. U kasnijim djelima sve se više usredotočuje na mrtve prirode te aranžirano cvijeće i voće. Majstora boje povremeno su privlačili radovi u plastici, litografije i keramika.

Matisse je nastavio tradiciju velikog francuskog slikarstva u novoj, suvremenijoj varijanti. I francuska slikarska mladež i stranci koji su hrlili u Pariz, u tu slikarsku Meku, bili su oduševljeni njegovim mislima. Utjecaj Matisseova slikarstva na Europu i svjetsko slikarstvo bio je već tih godina golem, a tako je ostalo i do danas.
# Maurice de Vlaminck

**Moris Vlamenk** (francuski: *Maurice de Vlaminck* \*4. april 1876. u Parizu - †11. oktobra 1958) bio je francuski slikar i grafičar.

Rođen u porodici muzičara. U početku se profesionalno bavio biciklizmom ali napušta biciklizam da bi se posvetio studiju violine. Počinje da slika kao samouk. Godine 1900. slikao je zajedno sa Andreom Derenom u okolini Pariza. Godine 1901. posećuje jednu van Gogovu izložbu u galeriji Branhajm i biva oduševljen van Gogovim stvaralaštvom izjavivši da mu on znači više od oca i majke.

Godine 1905. opredeljuje se za fovizam. U njegovim radovima nalazimo dinamičke linije u snažnim bojama koje je upotrebljavao direktno iz tube po ugledu na ranije foviste, ali već 1908. godine napušta fovizam i priklanja se prvo impresionizmu a 1918. ekspresionizmu. Od 1918. u njegovoj slikarskoj tehnici uočljivo je poigravanje sa svetlo-tamnim kontrastima.

U mladosti je napisao i dva romana, izrađivao je grafike, bakropise, drvoreze, litografije i ilustracije, a takođe se bavio i keramikom.

Godine 1955. godine bio je potpisnik Dokumenta u Kaselu u Nemačkoj.

Umro je u dubokoj starosti 1958. godine.

## Literatura

1. Enciklopedija likovnih umjetnosti, L.Z. FNRJ, Zagreb 1959.
2. Mala prosvetina enciklopedija, Beograd, 1959.
3. Svet umenia, IKAR, Bratislava 2002.
4. Spozname umenie R. Dickensova a M. Griffildova, B. Bystrica 2004.
5. Dejiny umenia, Mladé letá Bratislava 2001.
6. Svetové dejiny umenia, B.F. Groslier, Larusse, Praha 1996.
7. Mayiers Lexikon - online
8. de Wikipedia

## Vanjske veze

* Maurice de Vlaminck on artnet
# Oktobarski manifest

Oktobarski manifest u Listu Sanktpeterburškog gradonačelništva (18. oktobar 1905)
**Oktobarski manifest** ili **Oktobarski proglas** (ruski: Октябрьский манифест) bio je značajan zakonodavni akt kojeg je izdao imperator Nikolaj II Aleksandrovič kao odgovor na Rusku revoluciju 1905.

Manifest je obnarodovan 17. oktobra 1905, a sačinjen je po predlogu ministra Sergeja Vitea.

## Odredbe

Istorijski značaj Oktobarskog manifesta ogledao se u tome što je imperator sveruski prestao da bude jedini zakonodavac. Zakonodavna vlast je podijeljena između imperatora i Državne dume.

Manifest se u osnovi sastojao iz tri tačke. Prva tačka je predviđala neotuđive građanske slobode na načelima neprikosnovenosti ličnosti i slobode savjesti, govora, okupljanja i udruživanja. Druga tačka je predviđala proširenje biračkog prava za već raspisane izbore za Državnu dumu, kao i da će se regulisanje daljeg izbornog zakonodavstva prepustiti novoustanovljenom zakonodavnom poretku. Treća tačka je predviđala da nijedan zakon neće imati snagu bez odoborenja Državne dume, kao i da će narodni predstavnici imati mogućnost da nadziru izvršnu vlast.

Naredne godine, 23. aprila 1906, temeljno su promijenjeni Osnovni državni zakoni Ruske Imperije na osnovu dotad tri izdata proglasa: o osnivanju Državne dume, o poboljšanju državnog poretka i o preuređenju Državnog savjeta. Tada su Osnovni državni zakoni faktički postali prvi ruski ustav.

## Povezano

* Ruska revolucija 1905.
* Osnovni državni zakoni Ruske Imperije

## Reference

## Vanjske veze

* Высочайший манифест об усовершенствовании государственного порядка („док.история.рф“)
# Pavel Miljukov

| Pavel Miljukov |
| --- |
| Miljukov 1916. |
|  |
| ministar vanjskih poslova Ruske privremene vlade |
| **Na položaju** 2. mart 1917 – 2. maj 1917 |
| Premijer | Georgij Ljvov |
| Prethodi | Nikolaj Pokrovskiu  (u carskoj vladi) |
| Slijedi | Mihail Tereščenko |
|  |
| Lični detalji |
| Rođenje | Pavel Nikolajevič Miljukov (1859-januara-27)27. januara 1859. Moskva, Rusko Carstvo |
| Smrt | 31. marta 1943. (dob: 84) Aix-les-Bains, Francuska |
| Politička stranka | Konstituciono-demokratska partija |
| Alma mater | Moskovski državni univerzitet |

**Pavel Nikolajevič Miljukov** (27. januar 1859 - 31. mart 1943) bio je ruski historičar i liberalni političar, poznat kao osnivač i vođa Konstituciono-demokratske partije (Kadeta). Prije bavljenja politikom je stekao veliki ugled svojim historijskim radovima, ali i neprijateljstvo carističkog režima zbog svojih stavova, te je često bio zatvaran, proganjan i prisiljen odlaziti u egzil u inozemstvo. Iz egzila se vratio za vrijeme Prve ruske revolucije 1905. godine, kada je, iskoristivši Manifest 17. oktobra osnovao Kadete. Oni su pod njegovim vodstvom trijumfirali na izborima za Prvu državnu dumu 1906. godine, te zajedno sa Trudovicima stekli većinu i nastojali ishoditi program radikalnih reformi, zbog kojih je car raspustio Dumu. Pokušaj Miljukova da je nastavi voditi u Viborgu, gdje je izdao Viborški manifest, nije uspio, te su se carističke snage konsolidirale. Miljukov je podržao ulazak Rusije u Prvi svjetski rat, ali je nakon niza poraza vladu i dvorsku kliku optuživao za izdaju i šurovanje sa Nijemcima, prije svega Grigorija Raspućina. Nakon Februarske revolucije je u martu 1917. formirana Privremena vlada kojom su dominirali Kadeti, i gdje je Miljukov držao mjesto ministra vanjskih poslova. Tamo se zalagao za nastavak rata, te zbog toga brzo postao jedan od njenih nanjnepopularnijih članova i bio prisiljen podnijeti ostavku. Nakon Oktobarske revolucije je prebjegao na područje Dona, gdje se počeo okupljati antiboljševički Bijeli pokret. Nakon poraza Bijelih je 1921. godine emigrirao u Francusku. Usprkos svog antikomunizma je pred kraj života podržavao sovjetsku vanjsku politiku, te je tako za vrijeme Zimskog rata rekao da mu je "žao Finaca, ali da želi obnovu ruske Viborške gubernije".

## Vanjske veze

Šablon:Commonscatinline

* "An Open Letter to Professor P.N. Miliukov", an early critique of Miliukov's liberalism by Leon Trotsky
# Savez 17. oktobra

| Savez 17. oktobra |
| --- |
| predsjednik | Aleksandar Gučkov |
| Osnivanje | 1905 (1905) |
| Raspuštanje | 1917 (1917) |
| Sjedište | Sankt Peterburg, Rusko Carstvo |
| Ideologija | Reformizam Liberalni konzervativizam |
| Politička pozicija | desni centar |
| Službene boje |          plava, bijela |

**Savez 17. oktobra** (ruski: Союз 17 Октября), kolokvijalno poznata kao **Oktobristi** (ruski: }Октябристы), bila je umjerena konzervativna politička stranka koja je djelovala u posljednjim godinama carske Rusije. Nastala je za vrijeme ruske revolucije 1905. godine od strane pristaša Oktobarskog manifesta kojim je car Nikolaj II djelomično pristao na zahtjeve revolucionara, omogućivši legalne djelovanje političkih stranaka i parlamentarni sistem umjesto dotadašnje autokracije. Osnivač i vođa stranke je bio moskovski industrijalac Aleksandar Gučkov, a gro podrške je uživala među industrijalcima, sitnom seoskom plemstvu i dijelu carske birokracije. Oktobristi su se od drugih stranaka čiji su predstavnici izabrani u Prvu i Drugu državnu dumu razlikovali po svom čvrstom zalaganju za opstanak dinastije Romanov, odnosno inzistirali na Rusiji kao ustavnoj monarhiji. Vrhunac popularnosti i uticajaa su stekli na izborima 1907. godine te igrali dominantnu ulogu u Trečoj državnoj dumi. Usprkos odanosti caru, često su se sukobljavali sa njegovim ministrima, uključujući premijera Pjotra Stolipina. Neuspjeh da ishode reforme su doveli do teškog poraza na izborima 1912. godine, a potom do *de facto* raspada stranke na nekoliko frakcija. Stranci je dodatno naškodio Prvi svjetski rat i sve veće nezadovoljstvo Nikolajevom vladavinom, te se do 1917. godine i sloma carskog režima u Februarskoj revolucije nije postojala izvan Petrograda. Tada je raspuštena, a većina njenih pristaša se kasnije priključila Bijelom pokretu.

## Vanjske veze

* V. I. Lenin: *A Disorderly Revolution*
# Konstantin Pobjedonoscev

|  |
| --- |
| Konstantin Pobjedonoscev |
|
 |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | (1827-juna-02)2. juna 1827.
 |
| Mesto rođenja
 | Moskva (Ruska Imperija)
 |
| Datum smrti
 | 23. marta 1907. (dob: 79)
 |
| Mesto smrti
 | Sankt Peterburg (Ruska Imperija)
 |
| Državljanstvo
 | Rusko
 |
| Narodnost
 | Rus
 |
| Veroispovest
 | pravoslavac
 |
| Profesija
 | pravnik, političar, Profesor, senator
 |
|  |
| uredi  |

**Konstantin Petrovič Pobjedonoscev** (ruski: Konstantin Petrovič Pobedonoscev, Moskva, 2. jun 1827 – Sankt Peterburg, 23. mart 1907) bio je pravnik i političar, profesor univerziteta, senator i ober-prokuror Svetog praviteljstvujuščeg sinoda Ruske pravoslavne crkve u Petrogradu.

## Biografija

Bio je sin profesora moskovskog univerziteta. Prava je završio 1846, a zatim je bio činovnik u senatu. U periodu 1860-1865. bio je profesor građanskog prava na moskovskom univerzitetu. Godine 1863. pratio je carevića Nikolaja Aleksandroviča u njegovim putovanjima po Rusiji, koja je opisao u svom delu „Письма о путешествии наследника-цесаревича по России от Петербурга до Крыма“ (1864).

Od 1868. bio je senator, od 1872. član Državnog saveta, a 1880-1895. ober-prokuror Sinoda RPC. Predavao je i pravo i budućim carevima Aleksandru III i Nikolaju II i imao je veliki uticaj na njih.

Po kasnijim sovjetskim izvorima smatrao se za “predstavnika krajnje reakcije”. Bio je protivnik zapadnoevropske kulture i buržoaskog načina života. Svoje poglede izložio je u delu „Московский сборник“ (1896). Glavni poroci su, po njegovom mišljenju, racionalizam i vera u dobru prirodu čoveka.

Na mestu ober-prokurora je vršio progone raskolnika i sekti. Radio je na širenju crkvenog obrazovanja nasuprot građanskog. Godine 1905. je za vreme Prve ruske revolucije dao je ostavku.

Počasni je član Srpskog učenog društva od 1881. Počasni je član Srpske kraljevske akademije od novembra 1892. Bio je član i Francuske akademije.

## Literatura

* Encyclopaedia Britanica 18 (Anonim)
* Энциклопедически словарь. С. Петербург, Брокгаузъ и Єфронъ, 1890–1904. 23 (1898) 951–954 (Anonim)
* Grande Encyclopédie, Paris 26, 1157–1158 (L. Legras)
* Большая советская энциклопедия, Moskva 203 (1975) 193 (П. А. Зайончковский)

## Vanjske veze

* Biografija na sajtu SANU
# Korejsko Carstvo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

|  |
| --- |
| **Korejsko Carstvo** 대한제국
 |
| Vazal Japanskog Carstva
 |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←   | **1897. – 1910.** |   → |

 |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Zastava
 | Grb
 |

 |
| Lokacija  |
| **Glavni grad** | Seul
 |
| **Jezik/ci** | korejski
 |
| **Religija** | Neokonfucijanizam, Budizam
 |
| **Vlada** | monarhija
 |
| **car** |
|  • 1897. - 1907.
 | Gojong
 |
|  • 1907. - 1910.
 | Sunjong
 |
| **Historija** | Imperijalizam
 |
|  • Uspostavljena
 | 1897.
 |
|  • Ukinuta
 | 1910.
 |

 |

**Korejsko Carstvo** (korejski: 대한제국 - Daehan Jeguk）, bila je kratkotrajna marionetska država koja je egzistirala od 1897. do 1910.

## Historija

Japansko Carstvo je 1876. prisililo korejskog kralja Gojonga da sklopi neravnopravan ugovor. U njemu je jedna od točaka bila je da tri lučka grada moraju biti otvorena za japanske trgovce, a druga da japanski građani imaju ekstrateritorijalna prava, odnosno da ne podlježu korejskim zakonima.

Prvi japansko-kineski rat (1894.-95.) je djelomično vođen i zbog kontrole nad Korejskim poluotokom. Korejska dinastija Joseon bila je odavno u vazalnom odnosu sa kineskom dinastijom Ming, što znači da je u određenoj mjeri bila pod kineskom vlašću. Krajem 19. vijeka Kina je bila samo krhka sjena nekadašnje azijske velesile, za razliku od Japana koji je postajao sve snažniji.

Nakon japanske pobjede u Kinesko-japanskom ratu, nastao je proces prekidanja svih veza između Koreje i Kine. Japanska vlada potaknula je kralja Gojonga da se proglasi carem i da tako naglasi nezavisnost Koreje od Kine što je Gojong i napravio 1897.

Nakon pobjede u Rusko-japanskom ratu (1904.-05.), Japan se osilio i uspostavio protektorat u Koreji. Kad se Gojong pobunio protiv toga i poslao svoje emisare da korejski slučaj iznesu pred suce Haške konvencije, Japanci su se naljutili i natjerali ga da 1907.abdicira u korist svog sina Sunjonga.

Japansko Carstvo je 1910. i službeno anektiralo Korejski poluotok kao svoju prekomorsku koloniju. Tako je svrgnut posljednji car Sunjong, koji nije vladao ni tri pune godine, a nestala je i Korejska carska dinastija koju su svrgnuli bivši sponzori nakon 13 godina vladavine.

## Reference

## Vanjske veze

* *The Korean Empire 1897-1910* (`en`)