Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Berlinski zid

Berlinski zid 16. 11. 1989.
**Berlinski zid** (njemački: *Berliner Mauer*) je dugačka barijera koja je u potpunosti okruživala Zapadni Berlin i tako ga razdvajala od Istočnog Berlina i ostatka Istočne Njemačke. Njegova funkcija je bila da prijelaz između Zapadnog Berlina i Istočne Njemačke učini restriktivnijim. Sagrađen je 1961, a utvrđen godinu dana kasnije. 9. novembra 1989. otvoren je za slobodan protok ljudi, a ubrzo potom je skoro potpuno srušen.

## Pozadina

Animacija koja ilustrira kako je Berlinski zid konstruiran (audio je njemački a titlovi engleski jezik) Poslije Drugog svjetskog rata, Berlin je zajedno s ostatkom Njemačke podjeljen u četiri sektora i bio je opkoljen sa svih strana sovjetskim sektorom. Sovjetski Savez, Sjedinjene Države, Velika Britanija i Francuska su kontrolirali svaki svoj dio Berlina. Sovjetski sektor je bio daleko najveći.

Godine 1948. Berlinska blokada je prethodila stvaranju Berlinskog aerolifta.

1949, tri sektora, kontrolirana od strane Amerike, Britanije i Francuske (Zapadni Berlin), iako zvanično i dalje pod suverenitetom Saveznika, postala su deo Zapadne Nemačke, potpuno okružen Istočnom Nemačkom.

U početku, građanima Berlina je bilo dozvoljeno da se slobodno kreću između sektora. Isto tako, kao što je Hladni rat napredovao, tako je slobodan protok bio sve restriktivniji. Granica između Istočne i Zapadne Njemačke je bila zatvorena 1952, ali je jedino u Berlinu bila otvorena. Oko dva i pol milijuna Istočnih Nijemaca je prešlo na Zapad između 1949. i 1952. godine.

Veliki broj profesionalnih radnika iz svih ovlasti je već prelazilo na Zapad (na primjer, cijela matematička katedra Univerziteta u Leipzigu).

## Izgradnja

Sovjeti su odlučili da izgrade zid bi li spriječili prelazak Nijemaca u zapadni dio grada.

## Funkcija

Prostor, gdje je stotine "bjegunaca" pokušalo da prebjegne na Zapad
Zid je služio da spriječi prelaženje ljudi iz Istočnog Berlina u Zapadni Berlin. U istočnom dijelu Berlina zid je smatran antifašističkim bedemom.

## Rušenje zida

Zid je srušen 9. 11. 1989. godine nakon što su vlasti DDR objavile ukidanje ograničenja putovanja svojih građana u SR Njemačku.

## Vanjske veze

* Retracing the Berlin Wall Arhivirano 2007-04-10 na Wayback Machine-u
* Bernauer Straße memorijalna internet prezentacija
* Berlin Photos 1989-1999
* Information on the East German border system (in German) Arhivirano 2007-04-29 na Wayback Machine-u
* Berlin Wall photos and stories 1989
* Photographs of time of the Fall as well as updates on the current situation in Germany
* Berlin Wall Online, Chronicle of the Berlin Wall history includes an archive of photographs and texts
# Eleanor Roosevelt

|  |
| --- |
| Eleanor Roosevelt |
|
Portret u Bijeloj kući |
|

---

predsjedatelj Predsjedničke komisije za status žena
 |
| **Na dužnosti** 20. januar 1961 – 7. novembar 1962
 |
| Predsjednik
 | John F. Kennedy
 |
| Prethodnik
 | nema
 |
| Nasljednik
 | Esther Peterson
 |
|

---

delegat SAD na Općoj skupštini UN
 |
| **Na dužnosti** 31. decembar 1946 – 31. decembar 1952
 |
| Predsjednik
 | Harry S. Truman
 |
|

---

predsjedatelj Komisije UN za ljudska prava
 |
| **Na dužnosti** 1946 – 1951
 |
| Prethodnik
 | novi položaj
 |
| Nasljednik
 | Charles Malik
 |
|

---

predstavnik SAD u Komisiji UN za ljudska prava
 |
| **Na dužnosti** 1947 – 1953
 |
| Prethodnik
 | novi položaj
 |
| Nasljednik
 | Mary Lord
 |
|

---

Prva dama SAD
 |
| **Na dužnosti** 4. mart 1933 – 12. april 1945
 |
| Predsjednik
 | Franklin D. Roosevelt
 |
| Prethodnik
 | Lou Henry Hoover
 |
| Nasljednik
 | Elizabeth "Bess" Wallace Truman
 |
|

---

Prva dama Države New Yorka
 |
| **Na dužnosti** 1. januar 1929 – 31. decembar 1932
 |
| Prethodnik
 | Catherine A. Dunn
 |
| Nasljednik
 | Edith Louise Altschul
 |
|

---

 |
| Rođen/a
 | (1884-oktobra-11)11. oktobra 1884. New York, SAD
 |
| Umro/la
 | 7. novembra 1962. (dob: 78) New York, SAD
 |
| Počivalište
 | Hyde Park, država New York, SAD
 |
| Politička stranka
 | Demokratska stranka
 |
| Suprug/a
 | Franklin D. Roosevelt
 |
| Djeca
 | Anna Eleanor, James, Elliott, Franklin, John
 |
| Zanimanje
 | Prva dama, političar
 |
| Religija
 | episkopalka
 |
| Potpis
 |  |

**Eleanor Roosevelt** (11.10. 1884. - 7.11. 1962.) je američki aktivistica za ljudska prava i diplomat, poznata po tome što je bila supruga predsjednika SAD Franklina Delana Roosevelta.

Rođena je u uglednoj njujorškoj aristokratskoj familiji te se godine 1905. udala za svog dalekog rođaka Franklina Delana Roosevelta. Njihov brak je proizveo šestoro djece, ali se Eleanor od Franklina skoro razvela nakon što je saznala za njegove vanbračne veze. Na kraju su zbog djece i Franklinove bolesti te političkih ambicija odlučili ostati u braku.

Kada je Franklin izabran za predsjednika, Eleanor Roosevelt je odlučila iskoristiti svoj položaj Prve dame da se aktivno uključi u politiku, i to s liberalnih pozicija. Zalagala se za prava američkih crnaca i njihovo pravno izjednačavanje s bijelcima, a za vrijeme drugog svjetskog rata se suprotstavila svom mužu kada je on naredio interniranje građana japanskog porijekla u logore.

Nakon smrti muža bila je aktivna u politici Demokratske stranke, a godine 1961. ju je predsjednik Kennedy imenovao za ambasadoricu SAD u UN.

Eleanor Roosevelt je bila poznata kao jedna od najboljih streličarki svog vremena. O njenom životu, pogotovo privatnom, postoje razne legende, uključujući i njenu navodnu biseksualnost.

Liberalno nastrojeni Amerikanci i feministkinje je smatraju jednom od svojih najvećih ikona.
# Vjačeslav Molotov

| Vjačeslav Mihajlovič Molotov Вячесла́в Миха́йлович Мо́лотов |
| --- |
|  |
|

---

Premijer Sovjetskog Saveza
 |
| Mandat 19. prosinca 1930. – 6. svibnja 1941.
 |
| Prethodnik
 | Aleksej Rijkov
 |
| Nasljednik
 | Josif Staljin
 |
|

---

Ministar vanjskih poslova
 |
| Mandat 3. svibnja 1939. – 4. ožujka 1949.
 |
| Prethodnik
 | Maksim Litvinov
 |
| Nasljednik
 | Andrej Višinskij
 |
| Mandat 5. ožujka 1953. – 1. lipnja 1956.
 |
| Prethodnik
 | Andrej Višinskij
 |
| Nasljednik
 | Dmitrij Šepilov
 |
|

---

Prvi zamjenski predsjednik Vijeća ministara Sovjetskog Saveza
 |
| Mandat 19. prosinca 1930. – 6. svibnja 1941.
 |
| Prethodnik
 | Nikolaj Voznesenskij
 |
| Nasljednik
 | Nikolaj Bulganjin
 |
|

---

Odgovorni sekretar Komunističke partije Rusije
 |
| Mandat ožujak 1921. – travanj 1922.
 |
| Prethodnik
 | Nikolaj Krestinskij
 |
| Nasljednik
 | Josif Staljin (kao generalni sekretar) |
|

---

 |
| Rođenje
 | 9. ožujka 1890.  Sovjetsk, Rusija
 |
| Smrt
 | 8. studenog 1984.  Moskva, Rusija
 |
| Politička stranka
 | KP SSSR
 |
| Supružnik
 | Polina Žemčužina
 |
| Vjera
 | *nijedna* (ateizam)
 |
|

---

Potpis
 |
|  |

 *Za ostale upotrebe, pogledajte Molotov (razvrstavanje).*
**Vjačeslav Mihajlovič Molotov** (rus. Вячесла́в Миха́йлович Мо́лотов) ili **Vjačeslav Mihajlovič Skrjabin** (rus. Вячесла́в Миха́йлович Скря́бин) (Sovjetsk, 9. ožujka 1890 - Moskva, 8. studenog 1984.) je bio sovjetski diplomat i političar, veliki zagovornik Staljinove vlasti, sve dok ga Hruščov nije smijenio sa svih položaja 1956. i 1957. Stavio je svoj potpis na Nacističko-sovjetski pakt o nenapadanju (pakt Ribbentrop-Molotov) iz 1939.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Premijer Sovjetskog Saveza 1930 - 1941** | Nasljednik:
 |
| **Aleksej Rikov** | **Josif Staljin** |
# Clement Attlee

| Clement Richard Attlee
 |
| --- |
|  |
|

---

Premijer Ujedinjenog Kraljevstva
 |
| Mandat 27. srpnja 1945. – 26. listopada 1951.
 |
| Zamjenik
 | Herbert Morrison
 |
| Prethodnik
 | Winston Churchill
 |
| Nasljednik
 | Winston Churchill
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 3. siječnja 1883.  London, Engleska, Ujedinjeno Kraljevstvo
 |
| Smrt
 | 8. listopada 1967.  London, Engleska, Ujedinjeno Kraljevstvo
 |
| Politička stranka
 | Laburistička stranka
 |
| Supružnik
 | Violet Attlee
 |
| Zanimanje
 | odvjetnik
 |
| Vjera
 | anglikanac
 |

**Clement Richard Attlee, 1. baron Attlee** (Putney, London, 3. siječnja 1883. - London, 8. listopada 1967.) je bio premijer Ujedinjenog Kraljevstva od 1945. do 1951. Attleeovi laburisti su uvjerljivo porazili Chruchilla koji je vodio UK kroz Drugi svjetski rat. Attlee je bio prvi laburistički ministar koji je odslužio cijeli mandat u Parlamentu i prvi laburist koji je imao većinu u Parlamentu.

Attleeova vlada donijela je poslijeratni konsenzus (koji je do dolaska Margaret Thatcher na vlast konzervativaca bio prihvaćen od svih stranaka), provela je nacionalizaciju velikih industrijskih postrojenja i provela je dekolonizaciju Indije, Burme, Cejlona i Pakistana.

Na glasovanju na MORI-evim stranicama, Attlee je proglašen najefikasnijim britanskim premijerom 20. stoljeća, iznad Winstona Churchilla, Davida Lloyda Georgea i Margaret Thatcher.

## Reference
# Anthony Eden

|  |
| --- |
| Robert Entoni Idn |
|
 |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | (1897-juna-12)12. juna 1897.
 |
| Mesto rođenja
 | Vindelston Hol, Daram ( Ujedinjeno Kraljevstvo)
 |
| Datum smrti
 | 14. januara 1977. (dob: 79)
 |
| Mesto smrti
 | Alvediston (kod Solsberija) ( Ujedinjeno Kraljevstvo)
 |
| Narodnost
 | Englez
 |
| Veroispovest
 | Anglikanizam
 |
| Politička partija
 | Konzervativna stranka
 |
| Diploma sa
 | Christ Church, Koledž Iton
 |
| Mandat(i) |
| Premijer Ujedinjenog Kraljevstva
 |
| 7. april 1955. — 9. januar 1957.
 |
| Prethodnik
 | Vinston Čerčil
 |
| Naslednik
 | Harold Mekmilan
 |
| uredi  |

**Robert Entoni Idn** (engleski: *Robert Anthony Eden*; 12. jun 1897 – 14. januar 1977) bio je britanski političar, član konzervativne stranke, dugogodišnji ministar spoljnih poslova i premijer Ujedinjenog Kraljevstva od 1955. do 1957. Suprotstavio se Čemberlenovoj politici popuštanja Hitleru, te je 1938. podneo ostavku na mesto ministra spoljnih poslova. Po izbijanju Drugog svetskog rata u Čemberlenovoj, a potom i Čerčilovoj vladi bio je ministar rata i ministar zadužen za pitanja dominona. Krajem 1940. godine stupa na položaj ministra spoljnih poslova, na kom će ostati do kraja rata. Nasledio je Čerčila na mestu premijera 1955. godine. Našao se na udaru javnosti kao jedan od inicijatora Suecke krize 1956. godine, tako da je bio prinuđen da se povuče sa funkcije 1957. godine.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: **Vinston Čerčil** | **Premijer Ujedinjenog Kraljevstva 1955. – 1957.** | Nasljednik: **Harold Mekmilan** |

Šablon:Britanski premijeri
# Robert Schuman

*Ovo je biografija francuskog političara, za kompozitora iz 19. stoljeća vidi Robert Schumann.*

| Robert Schuman
 |
| --- |
|  |
|

---

130. premijer Francuske
 |
| Mandat 24. studenog 1947. – 24. srpnja 1948.
 |
| Predsjednik
 | Vincent Auriol
 |
| Prethodnik
 | Paul Ramadier
 |
| Nasljednik
 | André Marie
 |
|

---

132. premijer Francuske
 |
| Mandat 2. rujna 1948. – 11. rujna 1948.
 |
| Predsjednik
 | Vincent Auriol
 |
| Prethodnik
 | André Marie
 |
| Nasljednik
 | Henri Queuille
 |
|

---

Predsjednik Europske parlamentarne skupštine
 |
| Mandat 1958. – 1960.
 |
| Prethodnik
 | Hans Furler
 |
| Nasljednik
 | Hans Furler
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 29. lipnja 1886.  Luxembourg, Luksemburg |
| Smrt
 | 4. rujna 1963.  Scy-Chazelle, Francuska
 |
| Politička stranka
 | MRP
 |

**Jean-Baptiste Nicolas Robert Schuman** (Clausen, Luksemburg, 29. lipnja 1886. - Chazelles kraj Metza, 4. rujna 1963), luksemburško-francuski političar.

Kao ministar vanjskih poslova Francuske pripremio je Schumanovu deklaraciju. Kasnije je bio predsjednik Evropskog parlamenta te pored Jeana Monneta slovi za jednog od glavnih osnivača Evropske Unije.
# Jean Monnet

| Jean Monnet
 |
| --- |
|  |
|

---

Predsjednik Visokog predstavništva Europske zajednice za ugljen i čelik
 |
| Mandat 10. kolovoza 1952. – 3. lipnja 1955.
 |
| Prethodnik
 | *funkcija uspostavljena* |
| Nasljednik
 | René Mayer (FRA) |
|

---

 |
| Rođenje
 | 9. studenog 1888.  Cognac, Francuska
 |
| Smrt
 | 16. ožujka 1979.  Houjarray, Francuska
 |
| Supružnik
 | Silvia de Bondini
 |
| Vjera
 | rimokatolicizam
 |

**Jean Omer Marie Gabriel Monnet** (Cognac, 9. studenog 1888. - Houjarray, 16. ožujka 1979.) je bio francuski političar, ekonomist i diplomat. Monnet se danas smatra jednim od glavnih arhitekata eurointegracije te jednim od očeva utemeljitelja Europske unije. Iako nikada nije izabran na neku javnu dužnost, Monnet je bio izrazito utjecajan političar svoga vremena, djelujući iza kulisa američkih i europskih vlada kao dobro povezani *pragmatični internacionalist*.

Monnet je svoj prvi značajni uspjeh ostvario već nakon Drugog svjetskog rata, kada je njegov plan o gospodarskoj obnovi Francuske naišao na odobravanje Charlesa de Gaullea. Naime, Monnet je predložio da se poslijeratnoj Francuskoj ustupi kontrola nad rudarskim predjelima Ruhra i Saara (koji su bili dio Njemačke) kako bi se francusko gospodarstvo oporavilo od rata. Nakon što je 1946. godine de Gaulle odobrio plan, Francuska je doživjela gospodarski rast, dok su njemački industrijski kapaciteti naglašeno ograničeni. Nakon rata, Monnet je imao snažnu ulogu u integriranju zemalja Zapadne Europe te u osnivanju Europske zajednice za ugljen i čelik, čijeg je izvršnog tijela bio prvi predsjednik.

Umro je 16. ožujka 1979. godine u dobi od 90 godina.
# Giovanni Leone

Giovanni Leone
**Giovanni Leone**, (Napulj, 3. studenog 1908. — Rim, 9. studenog 2001.), bio je talijanski demokršćanski političar i pravnik, premijer i predsjednik Italije.

## Biografija

Leone je bio sin poznatog pravnika a i sam je završio pravo 1929. Bio je član stranke Kršćanska Demokracija, a jedan od osnivača te stranke u njegovom rodnom mjestu bio je njegov otac. U ustavotvornu skupštinu izabran je 1946. Kao član desne frakcije svoje stranke, izabran je u talijanski zastupnički dom 1948., i tu je bio zastupnik do 1963.

Leone je bio šesti predsjednik republike Italije od 29. prosinca 1971. do 15. lipnja 1978. Prije toga bio je premijer Italije u dva navrata: 1963. i 1968. godine. Bio je i glasnogovornik talijanskog zastupničkog doma (1955.–1963).

## Reference

## Vanjske veze
# Sandro Pertini

|  |
| --- |
| Sandro Pertini |
|
 |
| Mandat(i) |
| 7. predsednik Italije
 |
| 9. jul 1978 - 29. jun 1985.
 |
| Prethodnik
 | Đovani Leone
 |
| Naslednik
 | Frančesko Kosiga
 |
| Biografija |
| Veroispovest
 | nijedna (ateizam)
 |
| Politička partija
 | Italijanska socijalistička partija
 |
| uredi  |

**Alesandro (Sandro) Pertini** (italijanski: *Alessandro Pertini*; Stela, 25. septembar 1896 — Rim, 24. februar 1990) bio je italijanski socijalistički političar i novinar, te 7. predsednik Italije od 1978. do 1985. godine.

## Biografija

Rođen je u mestu Stela, provincija Savona, kao sin zemljoposednika. Školovao se u salezijanskom koledžu u Varaceu i liceju u Savoni. Tamo se upoznao s idejama socijalizma. Nakon toga je završio pravo na univerzitetu u Đenovi.

Bio je protiv učešća Italije u Prvom svetskom ratu, ali je služio u vojsci kao poručnik i dobio nekoliko odlikovanja. Godine 1918. postao je član Ujedinjene socijalističke partije i nastanio se u Firenci, gde je diplomirao na političkim naukama. Tada su ga fašisti nekoliko puta pretukli, ali nije izgubio veru u svoja uverenja.

### Otpor fašizmu

Nakon što su fašisti ubili socijalističkog vođu Đakoma Mateotija, Pertini je još više bio uveren u ispravnost ideja socijalizma, te je nastavio borbu protiv fašističke diktature. Bio je privremeno zatvoren 1926, ali je uspeo da pobegne i delovao u ilegali. Naposletku su ga ipak uhapsili u Pizi, te je bio osuđen na deset godina robije.

Kaznu je služio na ostrvima Pontine do 1943. godine. U zatvoru je uspeo da spasi i sačuva čuveni dnevnik Antonija Gramšija. Pušten je mesec dana nakon Musolinijevog hapšenja, nakon čega se odmah priključio borcima pokreta otpora protiv nacističke okupacije i marionetske Italijanske socijalne republike. Nemci su ga zarobili i osudili na smrt streljanjem, ali su ga iz zatvora izvukli njegovi drugovi u akciji spašavanja. Pertini je nakon toga otputovao na sever Italije da bi učestvovao u organizovanju partizanske borbe.

### Politička karijera

Rat u Italiji završio je 25. aprila 1945, a referendumom iz 1946. ukinuta je kraljevina i proglašena Republika Italija. Pertini je tada bio član Ustavotvorne skupštine koja je izradila novi ustav Republike. U posleratnim je godinama bio istaknuti član i vođa Italijanske socijalističke partije, te jedan od najpriznatijih italijanskih političara. Tokom *olovnih godina* u Italiji osuđivao je akcije ekstremne levice i desnice, poput Crvenih brigada i operacije Gladio, te je branio ideale republike.

Od 1968. do 1976. bio je predsednik Doma poslanika Republike Italije, a od 1978. do 1985. godine predsednik Republike Italije. Funkciju doživotnog senatora u italijanskom parlamentu držao je od 29. juna 1985. godine do smrti. Nosilac je mnogih italijanskih i stranih odlikovanja i priznanja.

Umro je 24. februara 1990. godine u Rimu u 93. godini života.

## Izvori
# Paul-Henri Spaak

| Paul-Henri Spaak |
| --- |
|  |
|  |
| 31. premijer Belgije |
| **Na položaju** 20. mart 1947 – 11. august 1949 |
| Monarh | Leopold III Charles (Regent) |
| Prethodi | Camille Huysmans |
| Slijedi | Gaston Eyskens |
| **Na položaju** 13 March 1946 – 31 March 1946 |
| Monarh | Leopold III Charles (regent) |
| Prethodi | Achille Van Acker |
| Slijedi | Achille Van Acker |
| **Na položaju** 15. maj 1938 – 22. februar 1939 |
| Monarh | Leopold III |
| Prethodi | Paul-Emile Janson |
| Slijedi | Hubert Pierlot |
| 2. generalni sekretar NATO.-a |
| **Na položaju** 16. maj 1957 – 21. april 1961 |
| Prethodi | Hastings Ismay |
| Slijedi | Dirk Stikker |
| Predsjednik Zajedničke skupštine (Evropska zajednica za ugljen i čelik) |
| **Na položaju** 11. septembar 1952 – 11. maj 1954 |
| Prethodi | položaj uspostavljen |
| Slijedi | Alcide De Gasperi |
| predsjednik Opće skupštine UN |
| **Na položaju** 31. mart 1946 – 20. mart 1947 |
| Prethodi | položaj uspostavljen |
| Slijedi | Oswaldo Aranha |
|  |
| Lični detalji |
| Rođenje | Paul-Henri Charles Spaak (1899-januara-25)25. januara 1899. Schaerbeek, Belgija |
| Smrt | 31. jula 1972. (dob: 73) Braine-l'Alleud, Belgija |
| Politička stranka | Belgijska radnička partija Belgijska socijalistička partija |
| Alma mater | Slobodni univerzitet u Briselu |

**Paul-Henri Spaak** (25. januar 1899 - 31. jul 1972) bio je belgijski socijalistički političar, diplomat i državnik, najpoznatiji po tome što se, zajedno sa Robertom Schumanom i Jeanom Monnetom, smatra glavnim tvorcem političkih institucija od kojih potiče današnja Europska unija.

Rođen u uglednoj i uticajnoj porodici Spaak, u domovini je slavu stekao kao teniser i advokat, prije nego što se 1935. priključio Belgijskoj radničkoj partiji, a potom, uz nekoliko prekida, služio kao belgijski ministar vanjskih poslova od 1939. do 1966. godine. Spaak je za vrijeme Drugog svjetskog rata i njemačke okupacije služio u belgijskoj vladi u izbjeglištvu te je sa svojim nizozemskim i luksemburškim kolegama 1944. godine sklopio sporazume o carinskoj uniji temeljem kojih će nakon rata biti stvoren Beneluks, svojevrsno jezgro i model za buduće evropske intergracije. Spaak je u tri navrata - od 1938. do 1939. godine, 1946. te od 1947. do 1949. godine - služio i kao premijer. Godine 1952. je postao predsjednik Evropske komisije za ugljen i čelik te bio jedan od tvoraca Rimskog sporazuma kojim je 1957. godine stvorena Evropska ekonomska zajednica. Spaak je od 1957. do 1961. služio kao generalni sekretar NATO-pakta.

## Vanjske veze
# Ivan XXIII

| Ivan XXIII |
| --- |
|  |

**Ivan XXIII Dobri** (Sotto il Monte kod Bergama, 25. 11. 1881. - Rim, 3. 6. 1963.) je bio papa rimokatoličke crkve između 28.10.1958. i svoje smrti 3.6.1963. Sam njegov izbor na konklavi 1958 je bio potpuno iznenađenja za njega i sve ostale,a odlučujuću odluku su pored njegovih ličnih osobina odigrale i godine tako da je postao podoban za obje zaraćene stranke na kontroverznoj konklavi kao pre svega interregnum papa koji će nakon kratke vladavine umreti. Tu činjenicu je potvrdio i Ivan XXIII rječima da izabire kao službeno ime Ivan pored ostalog i zato što su svi prethodnici tog imena imali kratki pontifikat. Bez obzira na malo više od 4 i pol godine vladavine Ivanova skromnost i želja da bude blizak narodu su ostavili dugi trag pre svega u Italiji koja pamti njegove posjete bolesnog djeci, zatvorenicima kao i "bjegove" iz Vatikana kako bi hodao po rimskim ulicama među običnim ljudima zbog čega na kraju dobiva nadimak Dobri. Pokušaj modernizacije rimokatoličke crkve papa Ivan XXIII ne uspijeva dovršiti zbog svoje smrti pre završetka ekumenskog sabora, ali po verskom pitanju iza njega ostaje historijski prvi sastanak uopće između poglavara anglikanske crkve i pape, dok po pitanju događaja u svetu tu ostaje njegove enciklika Pacem in Terris s kojom kao glavnu vrednost u tadašnjem svetu podjeljenom hladnim ratom navodi mir i dijalog među stranama.

| Rimokatoličke crkvene titule
 |
| --- |
| Prethodi: **Pius XII** | **Papa** 1958 – 1963
 | Slijedi: **Paulus VI** |
# Mátyás Rákosi

| Mátyás Rákosi
 |
| --- |
|  |
|

---

Generalni sekretar Komunističke partije Mađarske
 |
| Mandat veljača 1945. – 18. srpnja 1956.
 |
| Prethodnik
 | *nitko, partija osnovana* |
| Nasljednik
 | Ernő Gerő
 |
|

---

48. premijer Mađarske
 |
| Mandat 1. veljače 1946. – 2. veljače 1946.
 |
| Prethodnik
 | Zoltán Tildy
 |
| Nasljednik
 | Ferenc Nagy
 |
|

---

52. premijer Mađarske
 |
| Mandat 14. kolovoza 1952. – 4. srpnja 1953.
 |
| Prethodnik
 | István Dobi
 |
| Nasljednik
 | Imre Nagy
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 14. ožujka 1892. Ada, Austro-Ugarska (danas Srbija
 |
| Smrt
 | 5. veljače 1971. Gorki, Ruska SFSR, SSSR (danas Rusija)
 |
| Politička stranka
 | Komunistička partija Mađarske
 |

**Mátyás Rákosi** (Ada, 14. ožujka 1892. - Gorki, 5. veljače 1971.), zloglasni mađarski komunistički diktator i političar, na čelu Mađarske od 1945. do 1956. godine.

Rodio se kao *Mátyás Rosenfeld* u mjestu Ada, tadašnja Austro-Ugarska (danas Srbija). Šesti sin židovskog trgovca, kasnije je prezirao vjeru. Služio je u austrougarskoj vojsci kad je izbio Prvi svjetski rat, te je zarobljen na istočnom bojištu. Vratio se kući, sudjelovao u komunističkoj vladi premijera Bele Kuna, a nakon njenog pada ide u Sovjetski savez, i vraća se 1924. U domovini je zatvoren, te pušten u SSSR 1940. godine da bi u Mađarsku donio revolucionarne zastave koje su ruski vojnici zarobili kod Világosa 1849. godine. U SSSR-u je vodio Kominternu te se vratio ponovno u Mađarsku a dopratila ga je Crvena armija.

Nakon dolaska komunista na vlast u Mađarskoj postao je generalni sekretar KP Mađarske. 1948. prisilio je socijaldemokrate da se spoje s komunistima i time je stvorena Mađarska radnička stranka. Napustio je sve tendencije ka demokraciji te je Mađarska postala komunistička diktatura. Opisivao se kao *"Staljinov najbolji mađarski učenik*". Razvio je snažan kult ličnosti. Skovao je termin "salamske taktike" jer se protivnika rješavao krišku po krišku. Zatvarao je, uhićivao, pa i ubijao stvarne i zamišljene neprijatelje u staljinističkim čistkama.

U kolovozu 1952. postao je mađarski premijer, ali je ubrzo morao dati ostavku. Na njegovo mjesto dolazi Imre Nagy kojeg on napada. Mađari su poslije rata morali platiti oko 300 milijuna dolara reparacija koje su primili SSSR, Čehoslovačka i Jugoslavija. Nisu dobili novce koje je predviđao Marshallov plan, a reparacije su iznosile "između 19 i 22 % BDP-a". 1946. zabilježene su najviše stope hiperinflacije u povijesti.

U lipnju 1956. smijenjen je sa mjesta glavnog sekretara KPM-a, a zamijenio ga je Erno Gero. Godine 1956. preselio se u SSSR, navodno zbog zdravstvene njege. Ostatak života proveo je u Kirgistanu. 1970. dobio je dozvolu za povratak kući, ali nije smio biti politički aktivan. Odbio je ponudu, umrijevši u mjestu Gorki 1971. godine. Tijelo mu je vraćeno kući i pokopano u Budimpešti.