Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Štavljenje

| Štavljenje
 |
| --- |
| Ilustracija štavionice kože iz 19. vijekaIlustracija štavionice kože iz 19. vijeka
 |
|  |

**Štavljenje** je kemijska obrada sirovog životinjskog krzna ili kože kako bi se pretvorilo u materijal koji se da koristiti - kao savitljiva koža.

Sredstvo za štavljenje istiskuje vodu iz međuprostoru između proteinskih vlakana i sljepljuje ta vlakna zajedno. Za štavljenje se najčešće koriste tri sredstva biljni tanini, mineralne soli, kao što su krom sulfati i riblje ulje ili životinjsko ulje.

## Historija

Najstariji sistem štavljenja bazira se na kemijskom djelovanju biljnog materijala koji sadržava tanin ili taninske kiseline, na sadržaj proteina. Štavljenje biljem izgleda da se prakticira još od prahistorije.

Za antike Hebreji su štavili hrastovom korom, Egipćani sa mahunama nilske agacije.
Rimljani su koristili kore, određenih stabala i njihove plodove a Arapi kore i korjenje.

U Evropi je tokom srednjeg vijeka ponovno obnovljeno znanje štavljenja posredstvom Španjolske. Do 18. vijeka ponovno se počelo cijeniti kao odlična sredstva za štavljenje; hrastove kore, sumak, hrast šiškar i štitarke. Metoda štavljenja ostala je u osnovi nepromijenjena do danas, svodi se na namakanje koža u bačvama od više jakih lužina ili tekuća ekstrakti biljnog tanina.

Štavljenje krom(III) sulfatom otpočelo je krajem 19. vijeka, to je vjerojatno bila prva promjena u metodi proizvodnje kože u proteklih 2000 godina.

Primjenjuju se dvije metode. Kod metode dvostrukog namakanja se kože najprije namaču u blagoj otopini krom(III) sulfata. Kod drugog namakanja koriste se natrijum tiosulfat i druge kiseline koje reagiraju sa krom(III) sulfatom da se dobije bazični krom(III) hidroksid, koji se polaže na vlakna kože.

U puno više korištenoj metodi jednostrukog namakanja, kože se namaču u rotirajućim [[bubanj|bubnjevima ispunjenim jakom otopinom krom(III) sulfata, a koriste se i natrijum aluminosilikat i cirkonijum.

Štavljenje uljem je drevna metoda koja se koristi za štavljenje mekanih i poroznih koža kao je divokozina i jelenska, koje se mogu više puta namočiti i osušiti, bez štetnih efekata. Riblje ulje posipa na kožu a zatim se snažno lupa mehaničkim čekićem. Kože se zatim suše u pećima, a oksidirano ulje spaja kožna vlakna.

Dvije glavne sirovine za štavljenje su; životinjske kože i biljni tanini, a njih ima gotovo svugdje. Kao rezultat toga, štavljenje se proširilo po čitavom svijetu i bilo jedna od prvih industrija.

## Reference

## Vanjske veze

* *Tanning* (`en`)
# Koža (materijal)

Koža
**Koža** je materijal koji se dobiva štavljenjem sirove životinjske kože. Upotreba životinjske kože je počela u davnoj prošlosti čovjeka. Kako sirova koža postaje vremenom kruta i lomljiva, to je navelo čovjeka da je obrađuje. Nanjraniji oblik prerade kože se sastojao u dimljenju i podmazivanju masnoćom. Iz ovih djelatnosti je razvijen zanat, a zatim i industrijska grana - kožarstvo. Kožarstvo je uznapredovalo pronalaskom hromnog štavljenja. Pojedini vještački materijali danas zamijenjuju kožu, ali nemaju toliko dobre osobine kao prirodna štavljena koža. Koža može biti prilicno udobna za spavanje. Tako su nekada nasi preci spavali na udobnoj kozi od medjeda lisice itd...

## Hemijski sastav

Sirova koža u prosjeku ima sljedeći hemijski sastav: 65% voda, 1% masti, 0,5% mineralne supstance, a ostatak su bjelančevine (kolagen, keratin i elastin). Za industrijsku upotrebu su interesantni samo vlaknaste bjelančevine (kolagen i elastin), a keratin se odstranjuje.

## Sirovine

Osnovne sirovine u kožarstvu su kože domaćih životinja (goveđa i teleća), konjska, svinjska, ovčija koža. Osim toga koriste se i kože nekih divljih životinja i gmizavaca.To su koža: zmije,leoparda, tigra, antilope, krokodila i druge...
Sirovina je materijal uzet iz prirode bez ikakve obrade.

## Održavanje kožnih predmeta

Zavisi od vrste kože i samog predmeta. Kožni nameštaj održava se različito od kožne odeće, na primer. Treba koristiti adekvatna sredstva za određenu vrstu kože od koje je predmet načinjen. Kreme se ne koriste često, kao na primer sprejevi. Izbegavajte vodu, jer ona ubrzava proces pucanja kože.

## Reference
# Celuloza

| Celuloza
 |
| --- |
|  |
|  |
| Identifikacija
 |
| CAS registarski broj
 | 9004-34-6 Y |
| EC-broj
 | 232-674-9 |
| MeSH
 | Cellulose |
| Svojstva
 |
| Molekulska formula
 | (C6H10O5)*n* |
| Agregatno stanje
 | beli prah
 |
| Gustina
 | 1.5 g/cm3 |
| Tačka topljenja
 |
razlaže se

 |
| Rastvorljivost u vodi
 | nije rastvoran
 |
| Opasnost
 |
| EU-indeks
 | nije listiran
 |
| Srodna jedinjenja
 |
| Srodna jedinjenja
 | Skrob
 |
| Y (šta je ovo?)
  (verifikuj)

Ukoliko nije drugačije napomenuto, podaci se odnose na standardno stanje (25 °C, 100 kPa) materijala

 |
| Infobox references
 |

**Celuloza** je prirodni makromolekul koji nastaje fotosintezom. Sastoji se od anhidrida glukoze empirijske formule (C6H10O5)n
. Celuloza pripada grupi polisaharida koji predstavljaju do 80 % suve materije biljnog sveta, a među kojima je celuloza najznačajnija.

Potpunom hidrolizom celuloze dobija se D – glukoza

(C6H10O5)n +nH2O = nC6H12O6
Osnovu celuoloze čine ustvari, dva anhidrida D – glukoze, koji su vezani glukozidnom vezom i čine molekul celobioze. Ispitivanjem se došlo do zaključka da je celuloza polisaharid izgrađen od velikog broja molekula D – glukoze, povezanih glukozidnom vezom.

Celuloza u dodiru sa vodom bubri, utoliko više ukoliko je više amfornih područja u vlaknu. Od količine apsorbovane vode zavise mehaničke osobine celuloze, tj. veće bubrenje smanjuje mehaničku otpornost. Organski rastvarači izazivaju slabije bubrenje od vode.

Polarni rastvarači (hloroform) pokazuju veću moć penetracije u vlakna celuloze, od nepolarnih rastvarača (ugljendisulfid). Sposobnost upijanja vlakna pojačana je posle tretiranja sa 20 % natrijum hidroksida.

## Reference

## Vanjske veze

* Structure and morphology of cellulose Arhivirano 2009-04-26 na Wayback Machine-u by Serge Pérez and William Mackie, CERMAV-CNRS
* Cellulose Arhivirano 2005-10-01 na Wayback Machine-u, by Martin Chaplin, London South Bank University
* Clear description of a cellulose assay method Arhivirano 2005-04-26 na Wayback Machine-u at the Cotton Fiber Biosciences unit of the USDA.
# Informaciona tehnologija

**Informaciona tehnologija** (**IT**) (engleski: *information technology*) se, od strane Američke asocijacije za informacione tehnologije, definiše kao "izučavanje, dizajn, razvoj, implementacija i podrška ili upravljanje računarskim informacionim sistemima (IS), softverskim aplikacijama i hardverom". IT koriste računare i računarske programe da konvertuju, uskladište, štite, obrade, bezbjedno šalju i primaju informacije.

Termin "Informaciona tehnologija" često obuhvata i znatno šire polje oblasti tehnologije. Sve one aktivnosti kojima se IT profesionalci bave, od instalacija aplikativnih programa do projektovanja složenih računarskih mreža i informacionih sistema. Neke od tih aktivnosti su: umrežavanje i inženjering računarskog hardvera, dizajniranje softvera i baza podataka, kao i upravljanje i administracija informacionim sistemom.

Informaciona tehnologija je opšti termin koji opisuje tehnologiju koja pomaže proizvodnji, manipulaciji, skladištenju, komunikaciji i distribuciji informacija.

Prvi koji je upotrijebio termin "Informacione tehnologije" je bio Džim Domsik iz Michigena i to novembra 1981. godine.U to vrijeme Domsik je radio kao računarski menadžer u auto industriji.
# IATA

|  |
| --- |
| **Međunarodno udruženje za zračni transport International Air Transport Association Association internationale du transport aérien** |
|  |
| Vrsta
 | Avio transpot
 |
| Osnovana
 |  Kuba Havana (19. april 1945.)
 |
| Trenutno sjedište
 | 800 Place Victoria (rue Gauvin) Montreal  Kanada
 |
| Predsjednik | Tony Tyler |
| Web stranica | iata.org |

**Međunarodno udruženje za zračni transport** (akronim **IATA** od engleskog *International Air Transport Association*, francuski *Association internationale du transport aérien*) je svjetsko udruženje, ali i trgovačka organizacije koja okuplja, vodi i pomaže oko 230 avio kompanija koje se bave zračnim prijevozom i na taj način pokriva 94% ukupno ostvarenih redovnih letova u međunarodnom avio transportu. Organizacija ima sjedište je u Montrealu, Kanada, i 101 ured koji pokriva poslovanje u 150 zemalja.

## Historija

*IATA* je osnovana 19. aprila 1945. godine u Havani, Kuba, od strane 57 avio kompanija iz 31 države, koje su u to vrijeme bile uglavnom iz Evrope i Sjeverne Amerike. *IATA* je osnovana kao posljeratna nasljednica stare organizacije *Udruženje međunarodnog zračnog transporta* (*International Air Traffic Association*), osnovane 1919. godine u Haagu, u vrijeme kad su počeli prvi redovni međunarodni letovi. Danas *IATA* ima oko 230 članica iz preko 140 zemalja svijeta.

Osnovni cilj organizacije *IATA* je da svojim radom osigura siguran prijevoz putnicima u avionima svojih članica. Zbog tog se organizacija brine o standardizaciji usluga, pomaže svojim članicama da budu konkurentni, te vodi brigu o ujednačenosti cijena (nastoji spriječiti nelojalnu konkurenciju - radikalnim spuštanjem cijena i dampingom). Zbog ujednačavanja cijene prijevoza, IATA je podijelila svijet na tri regije:

1. Sjeverna, Južna i Srednja Amerika.
2. Afrika, Bliski Istok i Evropa (prema IATA-i, u Evropi su i zemlje Magreba (Alžir, Maroko i Tunis).
3. Azija, Australija, Novi Zeland i Oceanija.

*IATA* dodjeljuje troslovne IATA aerodromske kodove (tako naprimjer Zračna luka Zagreb ima kod **ZAG**) i dvoslovne IATA kodove avio kompanijama (npr. Jat Airways ima IATA kod **JU**). IATA kodove ne treba mješati s kodovima ICAO UN-ove organizacije međunarodnog civilnog avio transporta.

Posljednjih decenija *IATA* je meta optužbi da je stvorila kartel, te brojne nove niskotarifne avio kompanije nisu punopravne članice *IATA*-e
*IATA* je od 2005. predmet istrage Evropske Unije i njezine komisije za tržišno natjecanje, u julu 2006. i Ministarstvo za transport Sjedinjenih Američkih Država počelo je provoditi istragu u skladu sa antitrust kampanjom.

## Napomene

## Vanjske veze

* Službene stranice *IATA*
# Arhangeljsk

| Arhangelsk Архангельск |
| --- |
| Arhangelska luka noćuArhangelska luka noću |
|  |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Rusija
 |
| **federalni okruzi** | Sjeverozapadni federalni okrug
 |
| **oblast** | Arhangelsk
 |
|  |
| **Vlast**  |
|  - **gradonačelnik** | Viktor Pavlenko
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Ukupna** | 294 km²
 |
| **Visina** | 50
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2006.)
 |
|  - **Grad** | 349 772
 |
|  |
| **Vremenska zona** | UTC+4 (UTC)
 |
| **Poštanski broj** | 163000-163071
 |
| **Pozivni broj** | +7 8182
 |
| Karta
 |
| Arhangelskclass=notpageimage| Arhangelsk na karti Rusije |

**Arhangelsk** (ruski: *Архангельск*) je administrativni centar istoimene ruske oblasti Arhangelsk u Sjeverozapadnom federalnom okrugu od 349 772 stanovnika.

## Geografija

*Arhangelsk* leži uz obale rijeke Sjeverna Dvina, 50 km od njenog ušća u Bijelo more. Zajedno sa predgrađima Solombala i Ekonomija rastegao se dobrih 17 km uz rijeku.

## Historija

*Arhangelsk* je osnovan 1584. kao utvrđeni manastir - Arhanđel Mihailo, oko kog je izraslo trgovište sa llukom. To je postao bio prvi ruski punkt , preko kog se odvijala trgovina sa Engleskom a kasnije i sa ostalim državama. *Arhangelsk* je svoj zenit dostigao u 17. vijeku kad je bio najveća ruska luka. Njegova stagnacija počela je - 1703. kad je car Petar Veliki osnovao Sankt Peterburg i uveo zelenaške carine koje su trebale uništiti konkurenciju njegovog favoriziranig grada. Grad se počeo oporavljati od kraja 19. vijeka, kad je do njega stigla željeznička pruga iz Moskve - 1918.

Za Ruskog građanskog rata *Arhangelsk* je bio polazišna točka britanskog ekspedicionog korpusa, koji se borio protiv Bolješevika - 1918.

*Gostinjski dvor*
Za vrijeme Dugog svetskog rata *Arhangelsk* je uz Murmansk bio luka preko koje je dopremljeno najviše ratnog materijala anglo-američkim konvojima preko arktičkog oceana kao pomoć Sovjetskom Savezu.

## Znamenitosti, kultura i obrazovanje

Najveće znamenitosti Arhangelska su barokni *Gostinjski dvor* (Гостиный двор) - kog su izgradili holandski i njemački graditelji između 1668.-1684. za smještaj brojnih trgovaca i njihove robe i *Tvrđavu Nova Dvina* (1701.-1705.).

Od visokoškolskih ustanova *Arhangelsk* ima Pomorski i Tehnički univerzitet]], Pedagoški fakultet te dva institut]]a, za epidemologiju i šumarstvo. Od kulturnih institucija ima; filharmoniju, Teatar Lomonosov (on je ponos grada jer je rođen nedaleko) i nekoliko muzeja.

## Privreda

Danas je *Arhangelsk* luka iz koje se izvozi najviše drvenih trupaca iz Rusije. Grad općenito ima snažnu drvnu industriju; tvornice celuloze i papira. Pored tog grad ima i veliko brodogradilište, a usto je i velika ribarska luka.

## Gradovi prijatelji

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * SAD, Portland
* Norveška, Vardø
* Poljska, Słupsk
* Njemačka, Emden
 | * Francuska, Mulhouse
* Finska, Oulu
* Grčka, Pirej
* Švedska, Kiruna
 | * Švedska, Ljusdal
* Gruzija, Suhumi
* Norveška, Tromsø
* Rusija, Narjan-Mar
 |

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada (`ru`)
* *Arhangelsk* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
# Boden (općina)

| Općina Boden Boden kommun |
| --- |
| Karta Grofovije Norrbotten sa pozicijom Općine BodenKarta Grofovije Norrbotten sa pozicijom Općine Boden |
|  |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Švedska
 |
| **pokrajina** | Norrbotten
 |
| **grofovija** | Norrbotten
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Područje utjecaja** | 4,043.01 km²
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2010.)
 |
|  - **Područje utjecaja** | 27,471
 |
|  - **Gustoća područja utjecaja** | 6.8 stan. / km²
 |
|  |
| **Vremenska zona** | UTC+1 (UTC+2)
 |
| **Službene stranice** www.boden.se
 |

**Općina Boden** (švedski: *Boden kommun*) je jedna od
švedskih općina od 27,471 stanovnika na sjeveroistoku Švedske.

Administrativni centar općine je grad - Boden od 18,277 stanovnika.

## Geografija

Općina Boden prostire se po unutrašnjosti Grofovije Norrbotten, na površini od 4,043.01
km².

## Historija

Današnja Općina Boden osnovana je 1974. spajanjem grada Boden sa okolnim ruralnim općinama.

## Općine prijatelji

* Norveška, Alta
* Finska, Oulu
* Rusija, Apatiti

## Reference

## Vanjske veze

* *Službene stranice Općine Boden* (`sv`)
# Siófok

| Siófok
 |
| --- |
| Panorama gradaPanorama grada |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Zastava** |  **Grb** |

 |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Mađarska
 |
| **Županija** | Somogy
 |
|  |
| **Vlast**  |
|  - **gradonačelnik** | Róbert Lengyel
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Urbano područje** | 124.66 km²
 |
| **Visina** | 124
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2015.)
 |
|  - **Urbano područje** | 25,386
 |
|  - **Urbana gustoća** | 203.6 stan./km²
 |
|  |
| **Vremenska zona** | UTC+1 (UTC+2)
 |
| **Poštanski broj** | 8600
 |
| **Pozivni broj** | 084
 |
| **Službene stranice** www.siofok
 |
| Karta
 |
| Siófok
 |

**Siófok** (srpskohrvatski: *Šiofok*, njemački: *Fock*) je grad na jugozapadu Mađarske od 25,386 stanovnika

Siófok administrativno podpada pod Županiju Somogy.

## Geografija

Siófok leži na istočnoj obali Jezero Balaton na mjestu gdje rijeka Sió otječe iz jezera, udaljen 120 km od Budimpešte.

Siófok u Mađarskoj zovu ljetnom prijestolnicom države, jer mu tad broj stanovnika višestruko naraste.

## Historija

Iako je Siófok bio naseljen još od rimskih vremena, u grad je izrastao tek u 19. vijeku. Za njegov razvoj bilo je značajno osnivanje parobrodskog društva 1846., i još više izgradnja željezničke pruge Budimpešta -
Rijeka, koja je prošla kroz mjesto.

Tad su podignuti prvi hoteli pa se Siófok razvio kao ladanjski grad.

## Privreda

Osnova privrede grada bazira se na turizmu.

## Poznati sugrađani

* Emmerich Kálmán, kompozitor opereta

## Pobratimski gradovi

|  |  |
| --- | --- |
| * Francuska, Saint-Laurent-du-Var
* Njemačka, Waldheim
* Njemačka, Landsberg am Lech
* Finska, Oulu
* Hrvatska, Poreč
 | * Estonija, Pärnu
* SAD, Walnut Creek
* Rumunjska, Gheorgheni
* Izrael, Netanja
* Njemačka, Bad Kissingen
 |

## Reference

## Vanjske veze

* *Službene stranice Siófoka* (`hu`)
# Denis Pušilin

|  |
| --- |
| Denis Pušilin |
|
 |
|

---

potpredsjednik Vrhovnog sovjeta Donjecke Narodne Republike
 |
| **Na dužnosti** |
| **Dužnost preuzeo** 14. novembar 2014
 |
|

---

 |
| Rođen/a
 | 9. maja 1981.  (1981-05-09) Makijivka, Donjecka oblast, Ukrajinska SSR, SSSR
 |
| Državljanstvo
 | Ukrainian
 |
| Politička stranka
 | Donjecka republika
 |
| Suprug/a
 | Jelena Pušilina
 |
| Djeca
 | 2
 |
| Religija
 | proavoslavlje
 |
| Potpis
 |  |

**Denis Vladimirovič Pušilin** (ruski: Дени́с Влади́мирович Пуши́лин; ukrajinski: Денис Володимирович Пушилін; 9. maj 1981 -) je ukrajinski poslovni čovjek i političar, poznat kao jedan od vođa pro-ruskog separatističkog pokreta na istoku zemlje, odnosno kao drugi po redu predsjednik samoproglašene Donjecke Narodne Republike.

Pušilin se rodio u gradu Makijivka, a kao mladić je 1999. godine odslužio vojni rok u ukrajinskoj Nacionalnoj gardi. Prema vlastitim navodima je 2002. diplomirao na Donbaškoj nacionalnoj akademiji inženjerstva i arhitekture; ukrajinski mediji, pak, tvrde da od obrazovanja ima jedino srednju školu. Iste je godine osnovao vlastito trgovačko poduzeće, a 2011. postao povezan sa tvrtkom MMM-2011, kontroverznom piramidalnom shemom ruskog poduzetnika Sergeja Mavrodija. Po imenu iste tvrtke je u decembru 2013. osnovao stranku MMM (Mi imamo metu) sa kojom se bez uspjeha kao kadnidat natjecao za mjesto u ukrajinskoj Vrhovnoj radi.

Za vrijeme demonstracija poslije euromajdanskog prevrata je na narodnom zboru u Donjecku 5. aprila 2014. proglašen "zamjenikom narodnog guvernera" Donjecke oblasti; tada je samoproglašeni "narodni guverner" Pavel Gubarev bio u ukrajinskom istražnom zatvoru. Kada je 7. aprila proglašena DNR, Pušilin je postao "predsjednikom privremene vlade". 15. maja je proglašen predsjednikom Vrhovnog sovjeta DNR, odnosno v.d. državnog poglavara. Sa tog je mjesta podnio ostavku 18. jula, a zamijenio ga je Boris Aleksejevič Litvinov.

U novembru 2014. je kao kandidat stranke Donjecka republika sudjelovao na parlamentarnim izborima. Na njima je izabran, a potom je postao zamjenik predsjednika parlamenta. Poslije je kao predstavnik DNR sudjelovao na pregovorima čiji je cilj mirno okončanje sukoba sa ukrajinskim vlastima.

## Izvori
# Aleksandar Zaharčenko

| Aleksandar Zaharčenko |
| --- |
|  |
|  |
| 2. premijer samoproglašene Donjecke narodne republike |
| **Na položaju** 4. novembar 2014 – 31. august 2018 |
| Prethodi | Aleksander Borodaj |
| Slijedi | Dmitrij Trapeznikov v.d. |
|  |
| Lični detalji |
| Rođenje | (1976-juna-26)26. juna 1976. Donjeck, Ukrajinska SSR, SSSR |
| Smrt | 31. augusta 2018. (dob: 42) Donjeck, Ukrajina/Donjecka Narodna Republika (Novorusija) |
| Zanimanje | političar |

Aleksandar Zaharčenko (ruski: Александр Владимирович Захарченко ukrajinski: Олександр Володимирович Захарченко; 26. jun 1976, Donjeck, USSR — 31. august 2018, Donjeck, Ukrajina) je od 8.8. 2014. drugi premijer samoproglašene separatističke Donjecke narodne republike, odnosno jedna od ključnih ličnosti u ratu na istoku Ukrajine. Njegov prethodnik na toj poziciji bio je Aleksander Borodaj, koji je postao zamjenik premijera. Procjenjuje se da je Borodaj, ruski državljanin, prepustio ovu poziciju Zaharčenku, ukrajinskom državljaninu, kako bi se umanjile optužbe da cijelu pobunu vodi Moskva.

17. februara 2015. je bio lakše ranjen kod mjesta Debaljcevo za vrijeme borbi sa tamo okruženim ukrajinskim snagama.

31. augusta 2018. je zajedno sa nekoliko najviših funkcionara DNR ranjen u bombaškom atentatu u središtu Donjecka, te je isti dan podlegao ozljedama. Zamijenio ga je Dmitrij Trapeznikov.

## Reference
# Valerij Bolotov

|  |
| --- |
| Valerij Bolotov |
|
 |
|

---

1. predsjednik Luganske Narodne Republike
 |
| **Na dužnosti** 18. maj 2014 – 14. august 2014
 |
| Prethodnik
 | Aleksandar Haritonov
 |
| Nasljednik
 | Igor Plotnjicki
 |
|

---

 |
| Rođen/a
 | 13. februara 1970.  (1970-02-13) Taganrog, Rostovska oblast, Ruska SFSR, SSSR
 |
| Potpis
 |  |
| **Vojna služba** |
| Država
 |  Sovjetski Savez  Luganska Narodna Republika
 |
| Rod/služba
 |  Zračnodesantne snage
 |
| Godine službe
 | 1988–90, 2014–
 |
| Čin
 |  viši narednik
 |

**Valerij Dimitrijevič Bolotov** (ruski: Вале́рий Дми́триевич Бо́лотов, ukrajinski: Вале́рій Дми́трович Бо́лотов, 13. februar 1970 - 2017) je pro-ruski separatistički aktivist i militant na istoku Ukrajine, poznat kao prvi predsjednik samoproglašene Luganske Narodne Republike, odnosno kao jedan od zapovjednika njenih paravojnih formacija poznatih kao Armija Jugoistoka.

Bolotov se rodio u Taganrog u susjednoj Rusiji, ali je kao dijete sa porodicom došao u Lugansku oblast tadašnje sovjetske Ukrajine. Kao mladić je služio u 103. gardijskoj zračno-desantnoj diviziji Sovjetske armije, te je, prema vlastitim navodima, sudjelovao u borbama na početku rata u Nagornom Karabahu. Prema navodima Russia Today, nakon završetka službe je stekao dvije univerzitetske diplome.

Javnosti je postao poznat kada je, nekoliko mjeseci nakon euromajdanskog prevrata, zajedno sa svojim pristašama 5. aprila 2014. zauzeo sjedište ukrajinske tajne službe SBU u Lugansku. 21. aprila je na javnom zboru, slično kao i Pavel Gubarev u susjednoj Donjeckoj oblasti, proglašen "narodnim guvernerom" Luganske oblasti. 18. maja ga je skupština novoosnovane LNR proglasila predsjednikom.

Za vrijeme sukoba sa ukrajinskim vlastima je ranjen, te je zbog lošeg zdravstvenog stanja podnio ostavku 14. augusta. Zamijenio ga je Igor Plotnjicki. Bolotov je nakon toga otišao u Moskvu odakle je organizirao dostavu humanitarne pomoći stanovništvu Luganske oblasti.

## Izvori
# Igor Plotnjicki

|  |
| --- |
| Igor Plotnjicki |
|
 |
|

---

2. poglavar Luganske Narodne Republike
 |
| **Na dužnosti** |
| **Dužnost preuzeo** 14. august 2014
 |
| Prethodnik
 | Valerij Bolotov
 |
|

---

 |
| Rođen/a
 | 25. juna 1964.  (1964-06-25) Lugansk (prema nekim navodima Keljmenci), Ukrajinska SSR, SSSR
 |
| Politička stranka
 | Mir Luganščine
 |
| Religija
 | Ruska pravoslavna crkva
 |
| Potpis
 |  |
| **Vojna služba** |
| Država
 |  Sovjetski Savez  Luganska Narodna Republika
 |
| Godine službe
 | 1982-1991, 2014-
 |
| Čin
 | major
 |

**Igor Venediktovič Plotnjicki** (ruski: И́горь Венеди́ктович Плотни́цкий, ukrajinski: Ігор Венедиктович Плотницький), Lugansk, ili, prema ukrajinskim navodima, Keljmenci, Černivečka oblast. 26. jun 1964 - ) je ukrajinski političar i poslovni čovjek, najpoznatiji po tome što je za vrijeme rata u istočnoj Ukrajini postao jedan od vođa proruskih separatista, odnosno predsjednik samoproglašene Luganske Narodne Republike, na kome se mjestu nalazi od augusta 2014. godine.

Plotnjicki se mladić 1982. godine priključio Sovjetskoj armiji gdje je nastavio profesionalnu karijeru sve do 1991. godine, kada je izašao sa činom majora. Nakon raspada SSSR i sticanja ukrajinske nezavisnosti, se od 1992. godine posvetio poslovnoj karijeri. Između ostalog, 1996. godine je osnovao trgovačko poduzeće koje se bavilo distribucijom nafte. Godine 2004. je imenovan načelnikom Inspekcije za zaštitu potrošača u Luganskoj oblasti.

Plotnjicki se u politička zbivanja aktivno uključio nakon euromajdanskih zbivanja u aprilu 2014. godine. Bio je od osnivača i prvi zapovjednik separatističke paravojne formacije kasnije poznate kao Narodnooslobodilački bataljon Zarja. 21. maja 2014. ga je Savjet novoproglašene LNR proglasio ministrom obrane. Ljudi pod vodstvom Plotnjickog su sudjelovali u kasnijim borbama, te su, između ostalog, zarobili ukrajinsku poručnicu Nadiju Savčenko, pri čemu je Plotnjicki, prema navodima njenog advokata, lično sudjelovao u njenom kontroverznom izručenju ruskim vlastima..

Nakon što je 14. augusta tadašnji predsjednik Valerij Bolotov podnio ostavku, Igor Plotnjicki je preuzeo njegovu dužnost. Na predsjedničkim izborima održanim u novembru 2014. se natjecao kao kandidat stranke Mir Luganščine, te je izabran sa 63 % glasova. 19. novembra 2014. je ukrajinskog predsjednika Petra Porošenka izazvao na dvoboj, obrazlozivši željom da se spor između ukrajinske vlade i separatista umjesto ratom riješi "u skladu sa drevnim slavenskim i kozačkim običajima".

## Reference