# Juan Vicente Gómez

| Juan Vicente Gómez
 |
| --- |
|  |
|

---

39. predsjednik Venezuele
 |
| Mandat 19. prosinca 1908. – 13. kolovoza 1913.
 |
| Prethodnik
 | Cipriano Castro
 |
| Nasljednik
 | José Gil Fortoul
 |
|

---

42. predsjednik Venezuele
 |
| Mandat 24. lipnja 1922. – 30. svibnja 1929.
 |
| Prethodnik
 | Victorino Márquez Bustillos
 |
| Nasljednik
 | Juan Bautista Pérez
 |
|

---

44. predsjednik Venezuele
 |
| Mandat 13. lipnja 1931. – 17. prosinca 1935.
 |
| Prethodnik
 | Juan Bautista Pérez
 |
| Nasljednik
 | Eleazar López Contreras
 |
|

---

 |
| Rođenje
 | 24. srpnja 1857.  La Mulera, Venezuela
 |
| Smrt
 | 17. prosinca 1935.  Maracay, Venezuela
 |
| Zanimanje
 | general
 |
|

---

Potpis
 |
|  |

**Juan Vicente Gómez Chacón** (La Mulera, 24. srpnja 1857. – Maracay, 17. prosinca 1935.) bio je venezuelanski general i političar, koji je od 1908. godine pa do svoje smrti bio *de facto* vladar Venezuele. Uglavnom opisivan kao vođa jedne od najdužih diktatura u historiji Venezuele, Gómez je u tri navrata formalno bio predsjednik, mada je i tokom dva "međumandata", tokom kojih su predsjednici od njega postavljeni čelnici, zadržavao faktičku vlast, nastojeći time održavati fasadu demokracije. Njegova je vladavina predmetom brojnih kontroverzi u njegovoj matičnoj zemlji, s jedne strane zbog činjenice da je bio represivni diktator, a s druge strane zbog činjenice da je tokom njegove diktature poduzeta serija modernizirajućih javnih radova te je došlo do smanjenja vanjskog duga.

Rođen u obitelji uglednih zemljoposjednika, Gómez se vrlo rano pridružio privatnoj vojsci Cipriana Castra, koji je 1899. godine pruezeo vlast u Venezueli. Gómez je postao druga osoba u novoj administraciji te ubrzo i čelnik vojske, u kojem je svojstvu bio odgovoran za gušenje serije ustanaka protiv Castrove vlasti. Kada je 1908. godine predsjednik otišao u Europu na liječenje, Gómez je uz američku pomoć izveo državni udar i preuzeo vlast u zemlji; taj je čin doveo i do prekida kratkotrajnog rata s Nizozemskom, koji je bio aktivan zbog Castrove vanjske politike.

Kao predsjednik, Gómez i do danas ostaje kontroverzna figura. Naime, nakon što je 1918. godine u jezeru Maracaibo otkrivena nafta, Gómez je davao koncesije stranim kompanijama, što je dovelo do priliva enormne količine novca u državni proračun, a donijelo mu je i podršku Sjedinjenih Država i Europe. Koristeći novodobivena sredstva, Gómez je inicirao seriju javnih radova (posebice cesta), otvarao nova radna mjesta i svojim fiskalnim konzervativizmom uspio otplatiti venezuelanski vanjski dug, što je zauzvrat dovelo do financijske konsolidacije i jačanja bolivara. Uz to, njegova je administracija dovela do kraja internih sukoba u Venezueli, što je zemlju uvelo u period mira koji će trajati dugo vremena.

S druge strane, njegovi politički oponenti su ga proglasili diktatorom te su mu nadijelili nadimke "Som" (zbog brkova i fizičkog izgleda) te "Tiranin s Andi". Optuživali su ga za nepotizam, političke progone, osobno profiterstvo, promoviranje stranih interesa i ubojstva, što je zapravo bila druga strana njegove vladavine. Iako je kroz postavljanje privremenih predsjednika, svojih marioneta, Gómez nastojao održavati fasadu demokracije i ustavne vladavine, činjenica je da su ljudska i politička prava tokom gotovo 30 godina njegove vladavine bila uvelike ograničena. Opozicija njegovom režimu bila je velika, a najznačajnija grupacija bila je Generacija 28, kojoj su pripadali Rómulo Betancourt, Raúl Leoni, Juan Oropeza, Germán Suárez Flamerich i drugi; jedan od žestokih oponenata njegova režima bio je i ugledni pisac Rómulo Gallegos, kojega je Gómez potjerao u egzil. Ironično, dok je predsjednik provodio svoju diktaturu, imenovanje Eleazara Lópeza Contrerasa za (svog posljednjeg) ministra rata, ali i ranije uspostavljeno mirovno stanje, doveli su do sve snažnijeg rasta demokratskog pokreta u Venezueli.

Period gomecizma ostao je, neovisno i historijskoj interpretaciji, jedan od najvažnijih perioda u historiji nezavisne Venezuele. I dok je s jedne strane došlo do značajne modernizacije i fiskalne konsolidacije, diktatura koju je Gómez dovela je do jačanja opozicije i demokratskog pokreta koji će kasnije preuzeti vlast u zemlji. Juan Vicente Gómez je umro 1935. godine, a naslijedio ga je general Eleazar López Contreras, za čije je vladavine dikatura osjetno popustila.

Gómez se nikada nije ženio, ali je imao dvije dugogodišnje partnerice s kojima je dobio ukupno šesnaest djece. Međutim, za života je imao brojne usputne afere te se pretpostavlja da je ukupni broj djece koju je imao između brojeva 64 i 84. Dobar dio njegove djece imenovan je na javne funkcije, što je dovelo do izraženih optužbi za nepotizam.

## Vanjske veze

* Biography at infoplease.com Arhivirano 2012-07-16 na Wayback Machine-u
* Venezuela – A Century of Caudillismo – A recount of the historical context, Gomez's career and influence.

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:  **Cipriano Castro**  |  **39. predsjednik Venezuele**  19. prosinca 1908. – 13. kolovoza 1913.
 | Slijedi:  **José Gil Fortoul**  |
| Prethodi:  **Victorino Márquez Bustillos**  |  **42. predsjednik Venezuele**  24. lipnja 1922. – 30. svibnja 1929.
 | Slijedi:  **Juan Bautista Pérez**  |
| Prethodi:  **Juan Bautista Pérez**  |  **44. predsjednik Venezuele**  13. lipnja 1931. – 17. prosinca 1935.
 | Slijedi:  **Eleazar López Contreras**  |