# Shizuko Ōta

| Shizuko Ōta 太田静子 |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 18. kolovoza 1913.  Aishō, Japan (tada  Echigawa, Japan) |
| Smrt | 24. studenog 1982.  Japan |
| Supružnik | Nagao Kazuyoshi (v. 1939 – r. 1940) |
| Partner | Osamu Dazai |
| Djeca | Mariko Kazuyoshi (kći) Haruko Ōta (kći) |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | pjesnikinja |
| Opus |
| Književne vrste | poezija (*tanka*, *haiku*), esej |
| Jezik | japanski jezik |
| Znamenita djela |
| * *Odjevena zima* (zbirka poezije, 1934.)
* *Dnevnik zalazećeg sunca* (dnevnik, 1948.)
 |
| Inspiracija |
| proširi
Od
* Osamu Dazai
 |

**Shizuko Ōta** (japanski: 太田静子, *, Ōta Shizuko*?; Aishō, 18. kolovoza 1913. – 24. studenog 1982.), japanska pjesnikinja i spisateljica. Ōta je jedno vrijeme bila ljubavnica slavnog pisca Osamua Dazaija, s kojim je imala i kćer, spisateljicu Haruko Ōta. Njezini dnevnički zapisi poslužili su kao djelomična inspiracija za Dazaijev roman *Zalazeće sunce* (japanski: 斜陽, *, Shayō*?), čija je protagonistica, Kazuko, temeljena upravo na Ōti. U romanu je, također, prikazana i njezina afera s Dazaijem.

## Biografija

Ōta je rođena 1913. godine u Echigawi (danas Aishō), prefektura Shiga, kao četvrta kći liječnika Mamorua i Kise Ōta. Obitelj Ōta bila je plemićkog porijekla te su kroz devet generacija bili dvorski liječnici feudalnim gospodarima na Kyūshūu. Uz to, njezin je ujak (Kisin mlađi brat) bio Teiji Ōwada (japanski: 大和田悌二, *, Ōwada Teiji*?), zamjenik ministra za komunikacije koji je kasnije postao predsjednik kompanije Nippon Soda te predsjednik uprave u NTT-u (javna kompanija za telekomunikacije). Nakon što je završila srednju školu za djevojčice u rodnom gradu, upisala je studij domaćinstva u Tōkyu. U tom je periodu započela iz hobija pisati *tanka* poeziju te se pridružila časopisu *Tanka i metoda* (japanski: 短歌と方法, *, Tanka to Hōhō*?), koji je vodio Hachirō Zushi (japanski: 逗子八郎, *, Zushi Hachirō*?). Godine 1934., objavila je svoju prvu zbirku *tanka* poezije, *Odjevena zima* (japanski: 衣裳の冬, *, Ishō no Fuyu*?).

Na nagovor svog brata, mladog pisca Tōrua Ōte (japanski: 太田通, *, Ōta Tōru*?), Shizuko je u tajnosti započela proces prebacivanja na studij japanske književnosti, međutim njezini su roditelji saznali za to te su ju ukorili, na što je ona usred prve godine odustala od studija. Odbivši zahtjev roditelja da se vrati u Echigawu, Shizuko je nastavila živjeti s bratom u Tōkyu. Tamo je upisala umjetničku školu i učila svirati *koto*, a pisala je i avangardnu poeziju i eseje. U ovom se periodu zaljubila u 38-godišnjeg slikara koji se netom bio vratio iz Francuske.

U svibnju 1938. godine, umire joj otac, a njezina majka dolazi u Tōkyō da bi zajedno živjeli s njezinim mlađim bratom. U studenom 1939. godine vjenčala se s Nagaom Kazuyoshijem (japanski: 計良長雄, *, Kazuyoshi Nagao*?), prijateljem i kolegom njezina drugog mlađeg brata, Takeshija (japanski: 太田武, *, Ōta Takeshi*?), koji je radio za Toshibu. Istog mjeseca rodila je svoju prvi kći, Mariko; Mariko je umrla manje od mjesec dana kasnije, a Shizuko se u veljači 1940. godine sporazumno razvela od svog supruga.

### Odnos s Dazaijem

Osamu Dazai u svome domu 1940. godine.
Nakon razvoda, Shizuko se vratila u obiteljski dom u Senzokuu, gdje ju je Tōru, inače veliki ljubitelj Osamua Dazaija, nagovorio da pročita njegovu priču. Godine 1941. poslala je Dazaiju svojevrsno "ispovjedno" pismo u kojem mu je pisala o smrti svoje kćerke, na što je on, iznenađujuće, odgovorio: "*Ako Vam to odgovara, dođite i pridružite nam se*" . U rujnu iste godine, s još dvije prijateljice, koje su bile studentice, posjetila je Dazaija u njegovom domu. Dana 15. prosinca, Dazai ju je osobno pozvao telegramom; Shizuko se tada strastveno zaljubila u Dazaija, koji je tada bio u braku. U međuvremenu su se susreli još nekoliko puta, a dok je Dazai bio u Tsugaruu, nastavili su se strastveno dopisivati.

Kako je Shizukin odnos s Dazaijem postajao sve intimniji, njegova supruga Michiko počela je sumnjati u nju. Kako bi pokušao izgladiti situaciju, Dazai je jednom prilikom pokušao organizirati tajni sastanak između Shizuke i jednog od njegovih učenika, Shigehise Tsutsumija (japanski: 堤重久, *, Tsutsumi Shigehisa*?), međutim Shizuko je to decidirano odbila uz riječi: "*Ne želim izlaziti s muškarcem koji me nema namjeru oženiti*".

Susreti su se prorijedili, a Shizuko je na jesen 1943. godine preselila u planinarski dom *Yūzansō* u današnjoj Odawari, gdje je živio njezin stric Teiji, koji je bio blizak prijatelj njezina stanodavca u glavnom gradu. Početkom 1944. godine, Dazai je boravio u hotelu u Atamiju, gdje je od 10. do 13. siječnja zajedno sa scenaristom radio na scenariju za filmsku adaptaciju svoje priče "Divan dan" (japanski: 佳日, *, Kajitsu*?; koja će 1944. godine izaći pod naslovom *Četiri braka*); na povratku, svratio je do *Yūzansōa*, gdje se ponovo susreo sa Shizuko. Bio je to, čini se, njihov posljednji osobni susret sve do nakon završetka Drugog svjetskog rata.

### Poslijeratni period

Početkom 1947. godine, Shizuko je posjedila Dazaija u njegovom uredu u Mitaki; čini se kako je to bio njihov prvi susret nakon 1944. godine, odnosno nakon više od dvije godine. U to je doba Dazai formirao ideju o romanu o palom aristokratu po uzoru na Čehovljevu dramu *Višnjik* te je zatražio od Shizuko da mu posudi svoj dnevnik kao podlogu za roman; Shizuko je pristala, ali pod uvjetom da je posjeti u njenom domu, na što je Dazai pristao. Krajem veljače, posjetio ju je u njezinom domu u Kanagawi, gdje je boravio od 21. do 24. veljače. Dazai je dobio njezin dnevnik, koji će poslužiti kao osnova za njegov roman *Zalazeće sunce* (japanski: 斜陽, *, Shayō*?), koji je vrlo brzo postao besteler te se smatra jednim od njegovih najboljih djela. Također, Shizuko je tada zatrudnjela s Dazaijevim djetetom.

Dana 24. svibnja, Shizuko je ponovo posjetila Dazaija u njegovom uredu, ovoga puta u pratnji svog brata Tōrua, kako bi razgovarali o nerođenom djetetu. Dazai je bio izrazito hladan prema njoj te je ona, uvrijeđena, počela sumnjati da joj je pristupio samo kako bi dobio materijala za svoj roman; u tom je periodu susrela i Tomie Yamazaki. Sljedećeg dana, uplakana je protestirala protiv Dazaijevog hladnog ponašanja, ali Dazai joj je poklonio njezin portet u ulju, nakon čega se vratila u obiteljski dom; bio je to posljednji put da je vidjela Dazaija živoga. Shizuko je 12. studenog rodila Dazaijevu kćer; dana 15. studenog, Tōru je došao kod Dazaija i inzistirao da prizna dijete i da joj ime. Dazai je pismenim putem priznao djevojčicu te joj je dao ime Haruko, uz poruku: "*Ovo je moje voljeno dijete i molim se da uvijek bude ponosna na svog oca i zdrava u životu.*" Ime Haruko (japanski: 治子, *Haruko*?) dobila je prema Dazaijevom stvarnom imenu, ali i pseudonimu, s obzirom da su oba sadrže kanji "治". Ironično, Dazai nikada nije osobno vidio Haruko niti je ikada posjetio Shizuko, iako je obećao da će joj slati 10,000 jena mjesečno za uzdržavanje. Kada je Shizuko rodila Dazaijevu kći, njezina obitelj izbrisala ju je iz obiteljskog registra.

Dazai je 13. lipnja 1948. godine počinio samoubojstvo sa svojom tadašnjom ljubavnicom, Tomie Yamazaki. Dana 1. kolovoza, Shizuko su posjetili Masuji Ibuse, Kan'ichi Kon i Harube Ima, Dazaijevi prijatelji i kolege, koji su od nje zahtijevali da potpiše dokument u kojem se zavjetuje da neće vršiti nikakve radnje koje bi naštetile Dazaijevom ugledu ili ugledu njegovih djela, uključujući i razgovore s medijima ili objavu tekstova na tu temu; zauzvrat je dobila 100,000 jena od tantijema za *Zalazeće sunce* (japanski: 斜陽, *, Shayō*?). No, Dazaijeva obitelj tretirala ju je s velikom hladnoćom te je, ne mogavši to više podnijeti, u listopadu objavila *Dnevnik zalazećeg sunca* (japanski: 斜陽日記, *, Shayō Nikki*?); međutim, kako se sadržaj njezinog dnevnika u velikoj mjeri poklapao s Dazaijevim romanom, pojavile su se teorije da je Shizuko modificirala svoj tekst nakon Dazaijeve smrti, što ju je jako rastužilo. U studenom 1950. godine objavila je djelo *Moja tužna pjesma* (japanski: あはれわが歌, *, Ahare Wa ga Uta*?).

Od tog je trenutka radila kao kuharica i starateljica, a iako nije dobivala nikakvu pomoć od Dazaijeve obitelji, uspjela je odgojiti Haruko uz pomoć svoje braće i sestara. Kasnije je oboljela od raka jetre, koji je tada bio neizlječiv; o njoj su se brinuli Haruko i ostali, a preminula je 24. studenog 1982. godine u dobi od 69 godina.

## Reference

## Literatura

* McCarthy, Ralph (2024), "Uvod prevoditelja", u *Self-Portraits*, New Directions Books, ISBN 978-0-8112-3226-5
* 猪瀬, 直樹 (2000), ピカレスク 太宰治伝, 小学館, ISBN 4-093-94166-1