Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Hrvati

| Hrvati
 |
| --- |
| Ukupna populacija |
|
7–8 milijuna(procjena) |
| Regioni sa značajnim brojem pripadnika |
|  Hrvatska 3,977.171

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Bosna i Hercegovina | 656.414 (2009) |  |
|  Sjedinjene Američke Države | 401.208 (2005) |  |
|  Čile | 380.000 (proc.) |  |
|  Njemačka | 227.510 |  |
|  Argentina | 250.000 |  |
|  Austrija | 131.307 |  |
|  Australija | 118.046 (2006) |  |
|  Kanada | 110.880 |  |
|  Srbija | 70.602 |  |
|  Brazil | 45.000 (proc.) |  |
|  Švicarska | 40.484 (2006) |  |
|  Slovenija | 35.642 (2002) |  |
|  Francuska | 30.000 (proc.) |  |
|  Mađarska | 25.730 |  |
|  Italija | 21.360 |  |
|  Južna Afrika | 8.-000 |  |
|  Crna Gora | 6.811 (2000) |  |
|  Rumunija | 6.786 |  |
|  Švedska | 6.063 |  |
|  Ekvador | 4.000 |  |
|  Belgija | 810 |  |

 |
| Jezik/ci |
|
hrvatski  |
| Religija |
|
uglavnom Rimokatolici |
| Srodne etničke grupe |
|
Južnoslavenski narodi, posebno Bošnjaci, Srbi, Crnogorci, Jugoslaveni |

**Hrvati** su južnoslavenski narod nastanjen u Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini te njima susjednim državama.

Prema nekim procjenama broji oko 8–9 miliona pripadnika. Postoji značajna hrvatska dijaspora u zapadnoj Evropi, obje Amerike, Australiji i Novom Zelandu.

Hrvati govore hrvatskim jezikom, a religija je većinom katolička.

## Povezano

* Bošnjaci (Hrvati u Mađarskoj)
* Bunjevci
* Šokci
* Bokelji
* Janjevci
* Karašovani
* Gradišćanski Hrvati
* Moliški Hrvati
* Hrvatska dijaspora

## Reference
# Crnogorci

| Crnogorci
 |
| --- |
| Ukupna populacija |
|
400.000–500.000

 |
| Regioni sa značajnim brojem pripadnika |
|  |
| Jezik/ci |
|
crnogorski, srpski |
| Religija |
|
pravoslavlje, islam, katoličanstvo |
| Srodne etničke grupe |
|
ostali Južni Slaveni, naročito Srbi |

Etnički Crnogorci u Crnoj Gori prema popisu iz 2011. godine
**Crnogorci** su južnoslavenski narod koji pretežno živi u Crnoj Gori. Prema popisu iz 2011. Crnogorci čine 44,98% stanovništva te zemlje. Većinom su pravoslavci, a manjim dijelom muslimani i katolici. Većina Crnogoraca govori crnogorski ili srpski kao maternji jezik.

## Historija

Slaveni su se nastanili na Balkanu tokom 6. i 7. stoljeća. Tokom 11. stoljeća Duklja je postala nezavisna država pod dinastijom Vojislavljević. Područje današnje Crne Gore kasnije će biti dio Zete, Knjaževine Crne Gore i Kraljevine Crne Gore. U SFR Jugoslaviji Crna Gora bila je federalna jedinica. Godine 2006. Crna Gora je na referendumu izglasala nezavisnost napuštajući državnu zajednicu sa Srbijom.

## Jezik

Crnogorci govore štokavskim narječjem uz ijekavski izgovor. Od 2007. Ustavom Crne Gore kao službeni jezik proglašen je standardni crnogorski jezik.

## Religija

Većina Crnogoraca su pravoslavci, prvenstveno vjernici Srpske pravoslavne crkve, dok manjina pripada Crnogorskoj pravoslavnoj crkvi, koja nije kanonski priznata. Vjernici SPC-a pretežno pripadaju Mitropoliji crnogorsko-primorskoj i preostalim trima eparhijama – Eparhija budimljansko-nikšićka, Eparhija mileševska i Eparhijа zahumsko-hercegovačka i primorska.

Prema popisu stanovništva iz 2011. osobe koje su se izjasnile kao Crnogorci grade sljedeću vjersku strukturu:

* Pravoslavlje: 248.523 (88,7%)
* Islam: 12.931 (4,6%)
* Katoličanstvo: 5.667 (2,0%)
* Protestantizam: 921 (0,3%)
* Ateizam/agnosticizam: 6,393 (2,3%)
* Ostalo: 5.883 (2,1%)

## Značajni Crnogorci

* Petar II Petrović Njegoš, crnogorski vladika i pjesnik
* Nikola I Petrović Njegoš, posljednji crnogorski monarh
* Jelena Savojska, crnogorska princeza i kraljica Italije
* Milovan Đilas, jugoslavenski političar, književnik i publicist
* Dušan Vukotić, hrvatski filmski reditelj, crtač i animator
* Milo Đukanović, crnogorski političar
* Dejan Savićević, crnogorski fudbaler
* Predrag Mijatović, crnogorski fudbaler
* Mirko Vučinić, crnogorski fudbaler
* Veljko Bulajić, crnogorsko-hrvatski filmski reditelj i scenarist

## Reference

## Vanjske veze
# Budim

Crkva svetog Matije u Budimu
**Budim** (mađarski: *Buda*, turski: *Budin*, njemački: *Ofen*, češki: *Budín*) je zapadni deo mađarskog glavnog grada Budimpešte smešten na desnoj obali Dunava.

Budim se prostire na približno jednoj trećini površine Budimpešte, brdovit je, i prilično pokriven šumom. Obično predstavlja sinonim za visoke životne standarde. Najpoznatiji spomenici su Budimski zamak i Citadela.

## Poreklo imena

Postoji više hipoteza o poreklu naziva *Budim*.
Prema jednoj, u korenu naziva je slovensko ime *Budimir*, neki smatraju da je ime izvedeno iz reči koju je lokalno stanovništvo koristilo da označi vodu, a razlog za to je bio Dunav na čijim obalama se grad prostire, dok neki smatraju da je grad dobio ime po svom osnivaču, hunskom kralju Bledi, Atilinom bratu.

## Historija

Budim u srednjem veku. Crtež iz Hronika Hartmana Šedela
Budim je bio glavni grad Mađarske od 1361. godine, sve dok ga nisu osvojili vojnici Otomanskog carstva 1541. godine, kada novi glavni grad postaje Bratislava, današnji glavni grad Slovačke, koja je tada nosila drugo ime (mađarski: *Pozsony*, slovački: *Prešporok*).

Krajem 17. veka, 1686. godine, Budim pada u ruke Habzburzima, koji naseljavaju veliki broj Nemaca kako bi obnovili grad opustošen prethodnim ratovima.

Godine 1690. Velikom seobom Srba pod vođstvom patrijarha Arsenija Čarnojevića povećao se broj Srba u budimskom Tabanu, gde su od ranije već živeli Srbi.

Budim je proglašen slobodnim kraljevskim gradom 1703. godine, da bi 1784. ponovo dobio status glavnog grada Mađarske. Spajanjem sa Obudom i Peštom prerasta 1873. godine u današnju Budimpeštu.

## Demografska istorija

Prema podacima iz 1715. godine, u Budimu je bilo 1538 kuća, od čega su 769 pripadale Južnim Slovenima (većinom Srbima), 701 je bila nemačka, i 68 su bile mađarske.

Prema podacima iz 1720. godine, broj stanovnika se smanjio na 30000 ljudi koji su naseljavali 1483 kuće, 851 je bila nemačka, 559 su bile južnoslovenske (većinom srpske), 68 je pripadalo Mađarima, a 5 Slovacima.

## Međunarodna saradnja

Budim je zbratimljen sa sledećim gradovima:

* Kapestrano, Italija

## Reference

## Povezano

* Budimpešta
* Pešta
* Stari Budim (ili Obuda)

## Vanjske veze

* Putni vodič vezan za temu Budapest na Wikivodiču
* Crteži budimskog zamka kroz vekove Arhivirano 2006-12-09 na Wayback Machine-u ((hu))
# Južni Slaveni

Države Evrope, obeležene tamnozelenom bojom, u kojima Južni Slaveni čine većinu stanovništva.
**Južni Slaveni** ili **Balkanci** su slavenski narodi, koji naseljavaju Balkanski poluotok, Panonsku niziju i istočne Alpe.

Južni Slaveni koji žive u Bugarskoj, Makedoniji, Srbiji i Crnoj Gori su većinom pravoslavci, dok su južni Slaveni koji žive u Sloveniji i Hrvatskoj većinom katolici. U Bosni i Hercegovini su zastupljene sve tri vjere: muslimani (Bošnjaci), pravoslavci (Srbi) i katolici (Hrvati). U svijetu ukupno ima otprilike 33 miliona Južnih Slavena. Oni su istovremeno i najveća jezična grupa jugoistočne Evrope.

## Južnoslavenski narodi i etničke grupe

Istočna grupa:

* Bugari (Bugarska)
	+ Pomaci (Bugarska)
* Palćeni (Rumunija)
* Torbeši (Severna Makedonija)

Prelazni narod između 2 grupe:

* Makedonci (Severna Makedonija)

Zapadna grupa:

* Srbi (Srbija; Crna Gora; Bosna i Hercegovina - uglavnom u Republici Srpskoj)
* Jugosloveni (Srbija; Crna Gora; Bosna i Hercegovina)
* Muslimani (Bosna i Hercegovina; Srbija; Crna Gora)
* Bošnjaci (Bosna i Hercegovina; Srbija - uglavnom Sandžak; Crna Gora)
* Crnogorci (Crna Gora; Srbija)
* Goranci (Srbija - Kosovo)
* Hrvati (Hrvatska; Bosna i Hercegovina - uglavnom u Federaciji Bosne i Hercegovine)
	+ Janjevci (Srbija - Kosovo)
	+ Bunjevci (Srbija - Vojvodina)
	+ Šokci (Srbija - Vojvodina)
	+ Krašovani (Rumunija - Karaš-Severin)
	+ Gradišćanski Hrvati (Austrija - Burgenland)
	+ Molisanski Hrvati (Italija - Molize)
* Slovenci (Slovenija)

## Simboli

Trobojnica u panslavenskim bojama
Južni Slaveni pošto nikada u potpunosti nisu imali zajedničku državu nisu imali ni jedinstvene simbole (grbove il zastave). Ipak najpoznatijom južnoslavenskom zastavom se smatra jugoslavenska trobojnica. Ona je zapravo predstavljala 3 južnoslavenska naroda (Srbe, Hrvate, Slovence). Uvedena je u doba Kraljevine SHS i uz blage izmjene (poput ubacivanja/izbacivanja crvene petokrake u središte trobojnice) preživjela je u sve tri Jugoslavije (kraljevskoj, socijalističkoj i srpsko-crnogorskoj). Osobe koje se nacionalno identificiraju kao Jugoslaveni smatraju je svojom zastavom.

## Trobojnice po etničkim grupama

* Slovenci: bijelo-plavo-crveno
* Hrvati: crveno-bijelo-plavo
* Srbi: crveno-plavo-bijelo
* Crnogorci: crveno-zlatna, ranije crveno-plavo-bijelo
* Bošnjaci: zeleno-bijelo-zeleno
* Makedonci: nema
* Bugari: bijelo-zeleno-crveno

Napomena: Makedonci nikada nisu imali svoju trobojnicu, ali su kao narodnu boju smatrali crvenu. Bošnjaci također nikada nisu imali svoju trobojnicu, ponajviše zbog toga što su se često smatrali religijskom skupinom muslimana, ali su u samim počecima devedesetih godina prošlog stoljeća kao svoju trobojnicu prihvatili zasjedanjem Bošnjačkog kongresnog vijeća zeleno-bijelo-zeleno s polumjesecom u sredini. Ipak, ova zastava među narodom nikada nije bila priznata, tako da je praktično danas odbačena, jer Bošnjaci sebe ne smatraju religijskom već etničkom grupom.

## Povezano

* Jugoslavija
* Zapadni Slaveni
* Istočni Slaveni
# Josef Dobrovský

Josef Dobrovský
Josef Dobrovský
**Jozef Dobrovski** (*Josef Dobrovský*, 17.8. 1753 - 6.1. 1829) je bio češki slavista, otac slavistike, tvorac češke gramatike i gramatike staroslovenskog jezika, glavna ličnost češkog narodnog preporoda ("Historija češkog jezika i književnosti", "Gramatika češkog jezika", "Gramatika staroslovenskog jezika").
# Jacob Grimm

| Jacob Grimm |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Jacob Ludwig Carl Grimm (1785-januara-04)4. januara 1785. Hanau, Hessen-Kassel, Sveto Rimsko Carstvo |
| Smrt | 20. septembra 1863. (dob: 78) Berlin, Pruska |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | književnik, filolog |
| Opus |
| Književne vrste | bajka |
| Teme | folklor |
| Jezik | njemački |

**Jacob Grimm** (Hanau, 4. siječnja 1785. - Berlin, 20. rujna 1863.), njemački filolog i književnik

## Biografija

Studirao je pravo, a radio kao privatni knjižničar. U Göttingenu je s bratom Wilhelmom držao predavanja iz njemačke pravne povijesti. Posebnu ljubav pokazao je prema folklornoj tradiciji. Njegove povijesne studije obuhvaćaju područje germanske etnografije, kulture u svezi s razvojem i uporabom jezika. Utemeljitelj je germanske filologije. Sa bratom počeo je 1852. izdavati Rječnik njemačkog jezika, čije je izdavanje nastavljeno i poslje njegove smrti.
# Jernej Kopitar

|  |
| --- |
| **Jernej Kopitar** |
| Rođenje
 | (1780-augusta-21)21. augusta 1780. Repnje (današnja Slovenija)
 |
| Smrt
 | 11. augusta 1844. (dob: 63) Beč, Austrijsko Carstvo
 |
| Polje
 | lingvistika slavistika
 |

**Jernej Kopitar** (rođen 21.8.1780. u Repnju, umro 11.8.1844. u Beču) je bio slovenački lingvista.

1808. godine objavio je prvu slovenačku gramatiku, *Grammatik der slavischen Sprache in Krain, Karnten und Steyemark*. Bio je najznačajniji saradnik Vuka Karadžića u radu na srpskom književnom jeziku.

Bio je član bečke dvorske biblioteke i cenzor slovenskih i novogrčkih knjiga. Radio je na stvaranju zajedničkog književnog jezika Slovenaca, a pomogao je i projektu Vuka Karadžića u oblikovanju srpskog književnog jezika temeljenog na narodnom govoru. Naime, Jernej Kopitar je preveo (*istolkovao*) reči na nemački i latinski jezik. Kada je Vuk Karadžić došao u Beč 1813. nakon Prvog srpskog ustanka, napisao je knjigu o propasti tog ustanka. Zamolio je Jerneja, kao cenzora slovenskih knjiga u Beču da mu je objavi. Jernej to nije učinio ali se zainteresovao za rad Vuka Karadžića, pa mu je već naredne godine objavio

* „Pismenicu serbskoga jezika po govoru prostoga naroda napisanu“ kao i
* „Malu prosto-narodnju slavenoserbsku pjesnaricu“.

Do kraja Kopitarevog života, među njima je vladalo izuzetno prijateljstvo i borba za narodni srpski jezik kao zvaničan u Srbiji.

Kao Vukov saradnik Jernej ga je savjetovao:

1. da objavi prvu gramatiku srpskog jezika
2. da prikuplja a zatim objavi narodne umotvorine
3. da prikuplja reči narodnog govora kako bi izdao Prvi srpski rečnik

## Povezano

* Slovenska književnost

## Vanjske veze

* Jernej Kopitar – avtorjeva dela v zbirki Digitalne knjižnice Slovenije (`sl`)
* Josip Marn, Kopitarjeva spomenica, 1880 [1]
# Gramatika bosanskoga jezika (1890)

Gramatika bosanskog jezika (1890)
"**Gramatika bosanskoga jezika za srednje škole**" nepotpisanog autora Frane Vuletića, prva je gramatika u Bosni i Hercegovini za interkonfesionalno školstvo. Zemaljska vlada BiH štampala ju je 1890. godine. Doživjela je više izdanja i bila u upotrebi do 1911., s tim što od 1908. godine nosi naziv "**Gramatika srpsko-hrvatskog jezika**".

## Povezano

* Gramatika
* Bosanski jezik
* Srpskohrvatski jezik
# Jezični purizam

**Jezični** ili  **jezički purizam** (lat. *purus* - čist), **jezično** ili  **jezičko čistunstvo**, odnosno **čistunstvo u jeziku** djelatnost je u težnji da se književni jezik, osobito njegov rječnik, približi idealu čistoće tako da se odstranjuju usvojene internacionalne riječi ili riječi iz jezika prema kojima je purizam upravljen u nekom vremenu.

## Jezični purizam i nacionalizam

Hrvatska lingvistkinja Snježana Kordić u svom kapitalnom delu Jezik i nacionalizam opisuje brojne veze između jezičnog purizma i nacionalizma. Ona podsjeća da »etničko čišćenje se uvijek prvo odvija u glavama, tj. na području jezika i simbola«. U historijskom osvrtu govori o ulozi purizma u doba nacističke Njemačke, kada je takva »jezična politika bila glavni dio oblikovanja identiteta Rajha«. U nastavku prikazuje strategije purista u Hrvatskoj i razotkriva da je tvrdnja o propadanju jezika mit, i dokazuje da jezični purizam i propisivanje, nametanje i zabranjivanje jezičnih oblika nemaju uporište u znanosti o jeziku jer je lingvistika deskriptivna (opisujuća), a ne preskriptivna (propisujuća) znanost.

## Jezično čistunstvo u hrvatskome jeziku

Nakon uspostave fašističke tvorevine NDH, započelo se s nasilnim jezičnim čistunstvom u hrvatskome jeziku, na čemu je osobno inzistirao poglavnik Ante Pavelić.

> U glavnom ustaškom glasilu „Hrvatskom narodu", zaboravio se netko i upotrijebio riječ „pogreb" (srbizam). Zaprepastio se Poglavnik, zaprepastio se njegov „dvor", prestravio se njegov osobni ured. Sve je alarmirano. Tko je zločinac? „Hrvatski narod" objavi na čelu lista dva puta uzastopce strogi ukor iz Poglavnikova osobnog ureda s Poglavnikovim upozorenjem da će dotični prestupnik biti kažnjen. [...] Očekivah da ćemo u najskorije vrijeme pozdraviti u logoru jedno „lice" (osobu koja je upotrijebila riječ „pogreb"). Ali kako to „lice" bijaše Pavelićev osobni stenograf ili „brzopisac", pomilovan je, i tako nam izosta ta senzacija.
>
> – Hrvatski književnik Ilija Jakovljević, zatvorenik ustaškog Logora Stara Gradiška, o Pavelićevom jezičnom purizmu

Početkom 1990-ih godina, dolaskom Tuđmana na vlast, ponovo je zaživjela politika jezičnog purizma. Stvarane su nove kovanice kako bi se izbjegla upotreba navodnih "srbizama", odnosno zajedničkih srpskohrvatskih riječi.

Neki hrvatski lingvisti danas smatraju da se zahvaljujući jezičnom čistunstvu hrvatski jezik leksički obogatio te je onda purizam poželjan.

## Povezano

* Hrvatski korijenski pravopis

## Reference
# Pravopis srpskohrvatskog jezika

**Pravopis srpskohrvatskog jezika**, pravopis koji se upotrebljava za pisanje srpskohrvatskog jezika, a uključuje zapisivanje pojedinim pismima, bilježenje glasova, glasovnih promjena i refleksa jata, upotrebu velikih i malih slova, sastavljeno i rastavljeno pisanje riječi, pisanje riječi iz stranih jezika, kraćenje riječi, punktuaciju i dr. Budući da u njemu prevladava fonološki princip, tj. isti se glas (fonem) bilježi uvijek istim znakom (slovom, grafemom), odn. isti znak označuje uvijek isti glas, to je fonološki pravopis. Iako je u njemu fonološki princip dominantan, on se kombinira s morfonološkim principom, pa su dopuštena i pojedinačna i sistematska odstupanja.

Budući da je kodifikacija srpskohrvatskog jezika pluricentrična, postoje određene ortografske varijacije među pojedinim serbokroatofonim zemljama, ali i unutar njih samih, što je posljedica napora za promjenom određenih pravopisnih pravila koje su se pokazale više ili manje uspješnima.

## Historija

Prvi pravopis (slovopis) izdao je 1639. u Mlecima dubrovački dominikanac Rajmund Džamanjić (Raymund Giamagnik) pod naslovom *Nauk za piisati dobro latinskiema slovima rieci yezika slovinskoga koyiemse Dubrovcani, i sva Dalmatia kakko vlasctitiem svoyiem yezikom sluzcij*.

## Povezano

* srpskohrvatski jezik
* Gajeva latinica
* ilirski pravopis
* Vukova ćirilica
* arabica

## Reference

## Vanjske veze

* *Правопис српскохрватског језика: школско издање*, 2. изд., Матица српска – Матица хрватска, Нови Сад – Загреб, 1962.
* Marković, Ivan. Hrvatski pravopisi. 19. 8. 2014.
# Matica srpska

Zgrada Matice srpske u Novom Sadu
**Matica srpska** je naučno, književno i kulturno društvo sa sedištem u Novom Sadu. Matica srpska populariše i razvija umetnost, nauku i književnost.

Misao o osnivanju jednog takvog udruženja dao je Lukijan Mušicki Milošu Svetiću, koji ju je i osnovao 1826. u Pešti. Osnovači su bili on i još šestorica trgovaca i ljubitelja književne prosvete. To je udruženje Svetić nazvao „Maticom srpskom“ a zadatak mu je bio da od priloga i uloga izdaje dobre knjige. Prvi sekretar Matice je bio novinar i pravnik Teodor Pavlović. Još iste godine Matica je uzela da pomaže izdanje periodičnog „Letopisa srpskog“, o kome se javila misao još 1823. a izveo ju je Đorđe Magarašević počevši izdanje Letopisa 1825. po tri knjige godišnje. Četvrta je sveska već izišla s pomoću Matičinom u prvoj polovini 1826. a kasnije je Letopis sasvim prešao u svojinu Matičinu i postao njen organ. Poznato je da je uskoro Matica došla u sukob s Vukovim pogledima, tako da je nekolike desetine godina bila odlučni protivnik nove škole. Ipak to je mnogo zavisilo od urednika Letopisa, kad je urednik bio npr. Jovan Subotić, koji se u toj borbi držao sredine, onda je i Letopis bio pomirljiviji i Daničić je 1847. u svome „Ratu za srpski jezik i pravopis“ zabeležio prvo priznanje koje je nova škola tada dobila u Letopisu što je, reče, na čast i književnosti i uredniku Subotiću. Raspolažući znatnim novčanim sredstvima, Matica je, gotovo uvek nesistematski, pomagala književnost nagrađivanjem pojedinih spisa iz poezije ili nauke. Po njenom primeru organizovana Ilirska Matica preporođena je 1873. nazvavši se tada Matica hrvatska.

Proslave za 200. godina od osnivanja Matice srpske
Aktuelno predsedništvo Matice srpske (izabrano na Skupštini 15. maja 2004. sa mandatom od četiri godine) čine predsednik prof dr Božidar Kovaček, potpredsednici Miro Vuksanović, akademik Dimitrije Stefanović i prof dr Dragoslav Herceg, i sekretar Pavle Stanojević.

Do sada predsednici Matice srpske bili su (nepotpun spisak):

1. Jovan Hadžić (Miloš Svetić), osnivač i prvi predsednik 1826. - ?
2. Sava Tekelija 1838. - 1842.
3. Platon Atanacković 1864. - 1867.
4. Stevan Branovački 1867. - 1880.
5. Miloš Mile Dimitrijević
6. Antonije Hadžić oko 1905.
7. Vasa Stajić ? - 1947.
8. Veljko Petrović
9. Mladen Leskovac oko 1953.
10. Boško Petrović 1991. - 1999.
11. Božidar Kovaček 1999.

## Vanjske veze

* Matica srpska Arhivirano 2017-12-13 na Wayback Machine-u
# Miloš Đurić

**Miloš N. Đurić** (Slavonski Benkovac 3. januar 1892 - 5. decembar 1967 Beograd) srpski klasični filolog, helenist, filozof, redovni profesor univerziteta (1950), prevodilac, redovni član Srpske akademije nauka od 1961, predsednik Srpske književne zadruge i urednik časopisa *Živa antika* od 1953. Objavio je više od 200 radova iz klasične književnosti i filozofije (*Iz helenskih riznica*, *Istorija helenske književnosti*, *Istorija helenske etike*).

Jedan je od potpisnika Novosadskog dogovora o zajedničkom srpskohrvatskom jeziku 1954. godine. Dobitnik je Oktobarske nagrade grada Beograda za 1961. godinu, Sedmojulske nagrade (1965), Ordena svetog Save petog stepena (1940), Ordena rada s crvenom zastavom (1964).

Udruženje književnih prevodilaca Srbije svake godine dodeljuje Nagradu „Miloš N. Đurić“.

Na Karaburmi (Ćalije) jedna uličica se zove po njemu Čika-Miše Đurića.

## Delo

**Prevodi**

S klasičnih jezika

* Homer, *Ilijada* i *Odiseja*
* Platon, *Gozba*, *Kriton*, *Fedon*, *Odbrana Sokratova*
* Aristotel, *Nikomahova etika*, *O pesničkoj umetnosti*
* Eshil, Sofoklo i Euripid – gotovo sve očuvane grčke tragedije
* Aristofan, *Lisistrata*
* Ksenofont, *Uspomene o Sokratu*
* Plutarh, izbor iz *Uporednih životopisa*
* Flavije Arijan, *Priručnik Epiktetov*
* Epikur, *Osnovne misli*, *Poslanica Herodotu*, *Poslanica Menekeju*
* Seneka,  *Rasprava o blaženom životu*i izbor iz *Pisama Luciliju*
* Longo, *Dafnid i Hloja*
* Solon, *Moje zakonodavstvo*
* Lukijan iz Samosate, odabrani razgovori

S modernih jezika

* Alfred Adler, *Poznavanje čoveka* (s Vladimirom Dvornikovićem)
* Karl Gustav Jung, *Psihološki tipovi*

## Zanimljivost

Tokom nemačke okupacije Beograda u Drugom svetskom ratu, 1941. godine, kvislinške vlasti zatražile su od svih viđenijih intelektualaca da potpišu *Apel srpskom narodu* kojim se zahtevao „red i poslušnost“ i „rodoljublje u borbi protiv komunista“. Jednom prilikom, ušavši u hol zgrade Kolarčevog univerziteta i videvši da se unutra potpisuje apel, Đurić se hitro okrenuo i požurio ka izlazu. Kada ga je jedan od kolega, kompozitor i dirigent, zaustavio, upozorio na moguće posledice i upitao zašto odbija da potpiše, profesor Đurić mu je odgovorio: *„Lako je tebi. Ti u diple sviraš, a ja studentima etiku predajem!“*. Ove reči postale su vremenom jedan od simbola doslednosti u etičkom stavu.
Ipak, od trenutka izgovaranja ove moralne replike, počinju i najteže godine za prof. Miloša „Mišu“ Đurića. Usledilo je penzionisanje (1942.), a potom i hapšenje i odvođenje u Banjički logor. Na samom kraju rata, aprila 1945., na Sremskom frontu gine njegov sin jedinac Rastko, kome posmrtno posvećuje praktično sve posleratno stvaralaštvo i najdraže prevode.

Celu priču o *Apelu* i srpskim intelektualcima za vreme rata, kao i istorijski odgovor profesora Đurića, iskoristili su kasnije i dodatno dramski obradili autori serije *Povratak otpisanih* u jednoj od epizoda.

## Vanjske veze

* Miloš Đurić: Najkraća beseda
* knjigainfo.com „Na helenskim izvorima“ - 40 godina od smrti - Miloš N. Đurić (1892–1967), „Vreme“, 06.12.07
# Marin Franičević

Crtež Miljenka Stančića.
**Marin Franičević** (Vrisnik na Hvaru, 18. svibnja 1911. - Zagreb, 17. srpnja 1990.), hrvatski pjesnik i povjesničar.

Od 1941. godine bio je sudionik NOP-a te glavni urednik Slobodne Dalmacije i pokretač i urednik "Književnika", te nakon Drugog svjetskog rata urednik "Republike". Jedan je od potpisnika Novosadskog dogovora o zajedničkom srpskohrvatskom jeziku 1954. godine.

Objavio je niz zbirki pjesama : "Zvijezda nad planinom", "Vitar u Korenu", "Sunčani sat", "Sve masline". Autor je prve knjige kritika hrvatske književnosti nakon II. Svjetskog rata "Pisci i problemi".