Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Crveni vinograd

|  |
| --- |
| Crveni vinograd |
|  |
| **Vincent van Gogh**, 1888.
 |
| ulje na platnu , 75 × 93 cm |
| Puškinov muzej, Moskva |

**Crveni vinograd** (niz. *De rode wijngaard*) je djelo nizozemskog slikara Vincenta van Gogha. Naslikana je u novembru 1888. godine, tehnikom ulje na platnu. Poznata je po tome što je to jedina slika koju je slikar prodao za svog života. Dimenzije ovog djela su 75 x 93 cm.

Ovo djelo je urađeno za vrijeme njegovog boravka u gradu Arles, na jugu Francuske. Iako je tamo proveo kratak period života, od februara 1888. do maja 1889., to se razdoblje smatra najproduktivnijim u čitavom umjetnikovom životu. Van Gogh je bio inspiriran okolnim pejzažem, pogledom na grad i selo. Slikajući ovo djelo koristio je sjećanje i imaginaciju, jer se nalazio u Žutoj kući, u potpunosti udaljen od vinograda. U pismu svom bratu Theu 2. oktobra 1888. nagovijestio je kako će slikati taj vinograd, opisujući pritom svoje oduševljenje istim.

## Vlasništvo

Crveni vinograd je prvi put izložen na službenoj izložbi grupe *Les XX*, 1890. godine u Bruxellesu. Tada je prodana Anni Boch za 400 franaka, što bi sadašnjom procjenom iznosilo 800-850 €. Ona je bila slikarica impresionizma te članica grupe *Les XX*, a poznata i kao umjetnički mecena iz Bruxellesa. Bila je sestra Eugèna Bocha, također impresionističkog slikara i prijatelja Van Gogha, te je tom kupovinom željela ohrabriti i potaknuti Vincenta kako bi nastavio sa stvaranjem. Ovu sliku je čuvala u salonu mistike, zajedno sa ostalim znamenitim slikama postimpresionista, gdje su često bili organizirani koncerti i solo nastupi.

Kasnije slika prelazi u ruke poznatog ruskog kolekcionara Sergeja Ščukina kojem su je boljševici nacionalizirali. Danas je vlasništvo Puškinovog muzeja u Moskvi.

## Izvori
# Marijanski rov

Lokacija Marijanskog rova
**Marijanski rov** je najdublji deo svetskih okeana i najdublje mesto na površini Zemljine kore. Najveća dubina je oko 11 km i nalazi se na zapadu Severnog Tihog okeana, istočno i južno od Marijanskih ostrva, blizu Guama.

Rov formira granicu između dve tektonske ploče, gde je Pacifička ploča podvučena ispod Filipinske ploče. Dno rova je dublje ispod nivoa mora nego što je Mont Everest iznad njega (8.850 m). Pritisak na dnu iznosi 108,6 MPa, što je preko hiljadu puta više od standardnog atmosferskog pritiska na nivou mora.

## Merenje i proučavanje

Presek Marijanskog rova
*Čelendžer*, brod Kraljevske mornarice, prvi je ispitao rov 1951. godine i dao ime Čelendžer dip (engleski: *Challenger Deep*) najdubljem njegovom delu. Koristeći eho sonar, *Čelendžer II* je izmerio dubinu od 5.960 hvata (10.900 metara) na 11°19′N, 142°15′E.

Godine 1957, sovjetski brod „Vitjaz“ je izmerio dubinu od 11.034 metara, koja je nazvana „Marijanska dolina“. (Iako su ovo Sovjeti tvrdili 1957. godine, ovaj nalaz nisu ponovile naredne ekspedicije, iako su koristile tačniju i moderniju opremu.)

Godine 1962, brod *Spencer F. Baird* zabeležio je maksimalnu dubinu od 10.915 metara koristeći precizna dubinska merila.

Godine 1984, Japanci su poslali *Takuyō* (拓洋), veoma specijalizovan brod za ispitivanje, u Marijanski rov i prikupili podatke koristeći uski, višezračni eho sonar; izmerili su najveću dubinu od 10.924 metara, odnosno 10.920 ± 10 metara.

### Spuštanja

23. januar 1960: *Trst* neposredno pred zaranjanje
*Trst*, batiskaf Mornarice Sjedinjenih Država, spustio se do dna u 13:06 23. januara 1960. godine, sa poručnikom američke mornarice, Donom Volšom i Žakom Pikarom unutra. Kao balast korišćena je gvozdena kugla, dok je benzin korišćen za povratak na površinu. Sistemi u podmornici su ukazivali dubinu od 11.521 metara, ali je ovo kasnije ispravljeno na 10.916 metara. Na dnu, Volš i Pikar su bili iznenađeni pronalaskom primeraka jezika ili lista dugačkih oko 30 cm, kao i morskih račića. Prema Pikaru, "dno je izgledalo svetlo i bistro".

Najtačnije merenje dubine izvršila je japanska sonda, *Kaikō* (かいこう), koja je spuštena bez posade na dno rova 24. marta 1995. godine i zabeležila dubinu od 10.911 metara.

## Reference

## Povezano

* Okeanski rov
* Japanski rov
# Čovječe, ne ljuti se

**Čovječe, ne ljuti se** (njem. *Mensch ärgere Dich nicht*), društvena igra za najmanje dva igrača, dok najveći broj igrača ovisi o ploči na kojoj se igra. Sastoji se od nekoliko (najčešće 4 ili 6) grupa čunića različitih boja, po četiri čunića u svakoj grupi.

Uključivanje pojedinog čunića uvjetuje kocka označena s točkama (do šest točaka).

Kocku bacaju igrači po redu dok se jednom od njih ne okrene šestica. Kad je čunić uključen, "hoda" po označenim poljima na ploči. Broj koraka opet uvjetuje broj koji se okrene na kockici ispuštenoj iz ruke korisnika odabranog čunića! "Šestica" na kocki dozvoljava igraču još jedno bacanje ili izlazaj jo jednog čunjića na početni položaj.

Polja kruže po unutarnjem krugu ploče i završavaju na poljima označenih bojama čunića, što znači da je **cilj** smjestiti čuniće u ta polja kad prijeđu put po ploči.

Igru je u zimskim mjesecima 1907./1908. godine u Münchenu osmislio Josef Friedrich Schmidt.

## Vanjske veze

Čovječe ne ljuti se Arhivirano 2020-03-22 na Wayback Machine-u besplatna pc verzija društvene igre Čovječe ne ljuti se.
# Edi Rama

|  |
| --- |
| Edi Rama |
|
 |
| Mandat(i) |
| Premijer Albanije
 |
| 2013. -
 |
| Prethodnik
 | Sali Berisha
 |
| Biografija |
| Veroispovest
 | Rimokatolik
 |
| Politička partija
 | Socijalistička partija Albanije
 |
| Supružnik
 | Matilda Makoci (razvedeni)
Lindita Rama

 |
| Potpis
 |  |
| uredi  |

**Edi Rama** (4. 7. 1964), je albanski političar i premijer Albanije od 2013. godine. Od 2005. vođa je i Socijalističke partije Albanije. Rama je vršio i funkcije ministra obrazovanja (1998-2000) i gradonačelnik Tirane (2000-2011). Predvodio je lijevu koaliciju koja je na izborima u junu 2013. pobijedila vladajuću konzervativnu grupu koju je predvodio Sali Berisha.

Tokom 2004. dobio je nagradu "Svetski gradonačelnik", a 2005. je uvršten na Tajmovu listu evropskih heroja .

Svetsku slavu Rami su doneli projekti uređenja Tirane, među kojima su posebno poznati projekti grada vedrih boja, u okviru kojeg je započeto sređivanje fasada starih zgrada i čišćenje obale reke Lane koja protiče kroz Tiranu.

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanični sajt Edija Rame tokom kampanje za gradonačelnika Arhivirano 2005-05-23 na Wayback Machine-u
* Službeni sajt Tirane Arhivirano 2010-07-08 na Wayback Machine-u
* Edi Rama kao umetnik Arhivirano 2004-03-04 na Wayback Machine-u
* Rezultati izbora za najboljeg gradonačelnika u svetu 2004. - *"Edi Rama wins the 2004 World Mayor Award"*

Članci u stranim medijima o Ediju Rami (na engleskom)

* "Gardijan" - *"Regeneration man"*
* BBC - *"The mayor transforming Tirana"*
* *"You’ve got to tear this old building down"*Arhivirano 2007-10-28 na Wayback Machine-u
# Slavenka Drakulić

Slavenka Drakulić
**Slavenka Drakulić** (Rijeka, 4. srpnja 1949. – ?, 20. lipnja 2026.) bila je hrvatska i švedska književnica i publicistkinja.

Slavenka Drakulić je rođena u Rijeci 1949. u Jugoslaviji. Završila je studije komparativne književnosti i sociologije na zagrebačkom univerzitetu 1976. Od 1982. to 1992. je stalna novinarka za dvosedmične novine *Start* i sedmičnjak *Danas* (oba u Zagrebu), pišući uglavnom o feminističkim temama.

Drakulićkini prvi poznatiji radovi su bili novinski članci, roman (*Hologrami straha* 1987.) i dokumentarni film o dijabetesu i transplantaciji bubrega, stanju koje i sama živi od 80-ih.

Drakulić je emigrirala iz Hrvatske početkom 90-ih iz političkih razloga, nakon što su je nekoliko većih, ali nacionalističkih, novina proglasili nedovoljno pariotski nastrojenom. Hrvatski sociolog i pisac Slaven Letica je je u jednom članku iz 1992. u *Globusu* optužio pet hrvatskih književnica, uključujući i Drakulić, da su "vještice" i da "siluju" Hrvatsku. Prema Letici, ove spisateljice se nisu distancirale od akta silovanja, planirane vojne taktike bosanskih Srba protiv nesrba, već da su ga uglavnom tretirale na feministički način, tj. kao zločin "neidentificiranih muškaraca" protiv žena. Ubrzo nakon objave članka, Drakulić je počela primati telefonske prijetnje, a i njena imovina je vandalizirana. S obzirom da nije dobila gotovo nikakvu podršku i pomoć od prijatelja i kolega, Slavenka Drakulić napušta Hrvatsku.

Drakulić je pisala za više novina i magazina na raznim jezicima, uključujući *The Nation*, *La Stampa*, švedski *Dagens Nyheter*, *Frankfurter Allgemeine Zeitung* i danski *Politiken*.

Njeni poznatiji radovi u posljednje vrijeme su svakako oni koji se bave ratovima na Balkanu. U romanu *Kao da me nema* se radi o zločinima protiv žena tokom agresije na BiH, dok *Oni ne bi ni mrava zgazili* je knjiga u kojoj analizira svoja iskustva tokom posmatranja procese i zatvorenike Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju u Hagu.

## Bibliografija

* *Hologrami straha* (1987.)
* *Mramorna koža* (1995.)
* *Božanska glad* (1997.)
* *Smrtni grijesi feminizma* (1984)
* *Kako smo preživjeli komunizam i čak se smijali* (1991.)
* *Balkan Express: Fragmenti s druge stane rata* (1992.)
* *Cafe Europa: Život nakon komunizma* (1996.)
* *Kao da me nema* (2000.)
* *S.: A Novel about the Balkans* (2001)
* *Pizza u Varšavi, torta u Pragu*
* '*Oni ne bi ni mrava zgazili: ratni zločinci na sudu u Hagu* (2005.)

### Članci

* *Svi smo mi Albanci* (1999)[1] Arhivirano 2007-10-10 na Wayback Machine-u
* *Bosanske žene svjedoče* (2001)[2] Arhivirano 2007-10-10 na Wayback Machine-u

## Izvori

## Vanjske veze

* Slavenka Drakulić - službena web stranica
* Slavenka Drakulić: Keiner war dabei. Arhivirano 2004-11-16 na Wayback Machine-u ((de))
* Hologrami zločina Arhivirano 2005-11-06 na Wayback Machine-u - članak u Zarezu, Zagreb
# Debata

Televizijska debata održana prilikom predsjedničkih izbora u Čileu 2005.
**Debata**, **rasprava** ili **diskusija** može biti usmena ili pismena, temelji se na iznošenju misli (za razliku od pripovijedanja i opisivanja koji se temelje na zapažanju promjena u vremenu i prostoru).

U raspravljačkim se tekstovima tumači, obrazlaže i prosuđuje na osnovi istinitih činjenica i dokaza (argumenata). Kao dokazi i potvrde mišljenja iznose se citati, dokumenti, statistički podatci, općeprihvaćene činjenice, spoznaje i vrijednosni sudovi.

Debata se često pokreće oko neke postavljene teze ili tvrdnje, pa se sudionici odlučuju za ili protiv obrazlažući i argumentirajući svoje mišljenje.

## Usmena rasprava

Usmena rasprava je vrsta koju vodi veći broj sudionika na određenu temu ili problem, a cilj im je da u sukobu svojih mišljenja i stavova pokušaju riješiti problem, odgovoriti na pitanje. Usmena rasprava zove se i diskusija (eng. *discussion*).

Rasprave su ili unaprijed dogovorene ili se mogu odvijati spontano. U dogovorenoj, uvijek postoji voditelj koji vodi debatu, određuje redoslijed govornika i prekida ih ako su nepristojni ili preopširni. Na početku rasprave voditelj kratko izloži temu, početnu tvrdnju. Zatim sudionici iznose protutvrdnje i sukobljavaju mišljenja.

## Pismena rasprava

Rasprava može biti i pisana, posebno ako su problem i postavljena teza složeniji, pa je potrebno više vremena da se svi zainteresirani upoznaju s različitim gledištima, ili ako ne postoji mogućnost osobnog sučeljavanja.

## Pravila diskusije

Da se rasprave ne bi pretvorile u neproduktivne svađe, treba znati sudjelovati u njoj, tj. diskutirati. Svatko tko je raspravljač treba poštivati pravila rasprave (raspored i vrijeme govorenja). Kod diskusije se traži kritičnost prema sebi i drugima, pristojnost i korektnost. Uvijek treba postojati **afirmacijska** (za) i **negacijska** (protiv) grupa.

## Primjer diskusije

Jedna od najpoznatijih i najdugotrajnijih pisanih diskusija u Hrvatskoj odvijala se kroz čitavo prvo desetljeće 21. stoljeća u časopisu Hrvatskog društva pisaca *Književna republika*. Raspravljalo se na mnogo stotina stranica o tome postoji li srpskohrvatski jezik ili se radi o nekoliko jezika. Kontrirajući raznim kroatistima, argumentaciju za postojanje srpskohrvatskog policentričnog standardnog jezika iznosila je lingvistkinja Snježana Kordić u svojim brojnim prilozima diskusiji.

## Povezano

* Polemika
* Razgovor
* Dijalektika
* Prilozi diskusiji u *Književnoj republici* 2001–2009.

## Reference
# Noć dugih noževa

*Za ostale upotrebe, pogledajte Noć dugih noževa (razvrstavanje).*
**Noć dugih noževa** (njemački: *Nacht der langen Messer*), poznata i kao **Operacija Kolibri**, a u Njemačkoj poznata i kao **Röhmov puč** (njemački: *Röhm-Putsch*) je naziv za čistku koju je od 30. juna do 2. jula 1934. režim kancelara Adolfa Hitlera proveo nad pripadnicima frakcije nacističkog pokreta okupljenog oko Ernsta Röhma, vođe nacističke paravojne formacije SA (Jurišnih odreda). Prilikom nje su pripadnici Hitlerove osobne tjelesne garde SS i tajne policije Gestapo likvidirali oko 85 osoba uključujući samog Röhma, a uhapšeno je oko hiljadu osoba. Razlog za čistku je bila Hitlerova bojazan da se SA pretvara u državu u državi, Röhmovo nastojanje da ukine redovnu vojsku i zamijeni je sa svojom paravojskom, te sklonost pripadnika SA često bezrazložnom uličnom nasilju; kao povod je Hitlerov režim kasnije naveo navodne Röhmove planove za puč. Noć dugih noževa, prilikom koje su osim pripadnika SA i likvidirani i drugi Hitlerovi politički protivnici i kritičari režima, je konsolidirala Hitlerovu vlast, stavivši ne njegovu stranu vojsku i povećavši popularnost kod srednje klase koja je zahtijevala red i zakon. S druge strane, spremnost njemačkog državnog aparata da pomogne i opravda masovno vansudsko pogubljenje stvorilo presedan koji će kasnije biti korišten u Kristalnoj noći i Holokaustu.

## Vanjske veze

* The History Place – Triumph of Hitler – Night of the Long Knives
* German Culture – The Third Reich – Consolidation of Power
* The German Embassy in the United States – The Era of National Socialism Arhivirano 2015-11-20 na Wayback Machine-u
* The Holocaust Museum – The Third Reich