Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Sveti Patrik

Kip **Sv. Patrika** na irskom brdu Tara
Dan svetog Patrika u Buenos Aires (Argentina)
**Sveti Patrik** (latinski: *Patricius*, irski: *Naomh Pádraig* ; Škotska, 385. - Down, Irska, 461.), katolički svetac, biskup, zaštitnik Irske.

Rođen je oko 385. godine u Škotskoj, koja je tada stajala pod rimskom vlašću i dobrim dijelom bila romanizirana. Roditelji su mu bili kršćani. Dobio je ime Magonus Sucatus Patricius. Otac mu je bio đakon, a u starosti vjerojatno je postao i svećenik. Patrik je provodio lagodan život ne mareći ni za znanost ni za vjeru. Kada mu je bilo 16 godina, irski gusari, oteli su ga s tisućama drugih ljudi i prodali ga kao roba u Irsku. Patrikov gospodar odredio ga je za pastira ovaca. Nalazeći se uz stada u divljini, ropstvo ga je približilo Bogu. Molio je i činio pokoru. Nakon 6 godina ropstva čuo je glas da će uskoro biti oslobođen. Pobjegao je od svoga gospodara i vratio se kući u Britaniju. U Galiji, u gradu Auxerreu pod vodstvom tamošnjeg biskupa sv. Germana studijem spremio za svećeništvo. Bio je najprije zaređen za đakona. Prema jednoj legendi, u snu mu se obratio jedan Irac koji mu je pružio pismo u kojem je pisalo. „Molimo te, vrati se i budi opet s nama!” Patrik je to shvatio kao Božji poziv. Biskup ga nije htio poslati u Irsku u koju je Patrik želio poći. Napokon je bio posvećen za biskupa u Irskoj, kamo ga je poslao papa Celestin I.. Patrik se u naviještanju Evanđelja, najprije obraćao kraljevim odličnicima, a njihov prijelaz na kršćanstvo slijedio je onda i priprosti puk. Irski otok je jedna od rijetkih zemalja koja je prihvatila kršćanstvo bez prolijevanja krvi. Uveo je monaštvo. Irski monasi kasnije će odigrati veliku ulogu ne samo u Irskoj već i po Europi. Bilo je mnogo duhovnih zvanja, posebno kod mladih Iraca oba spola. Nailazio je i na probleme u naviještanju, osobito od druida, starih keltskih poganskih svećenika. Tako je jednom bio 15 dana zatvoren sa svojim suradnicima i tek na intervenciju vrlo utjecajnih prijatelja, oslobođen je. Patrik je organizirao biskupije koje su se poklapale s područjem pojedinih plemena. Svoje biskupsko sjedište Patrik je osnovao u Armaghu u Ulsteru, a tamo i danas stoluje irski kardinal primas. Patrik se proslavio i kao čudotvorac, a dokazao se i u proricanju budućih događaja. O Patrikovoj osobi i životu su bezbrojne legende. Po predaji potjerao je sve zmije i ostale otrovne životinje iz Irske. Danas u Irskoj gotovo da nema guštera, zmija, gmazova, čak ni šišmiša. Pokušaji da se u Irskoj nastane te životinje su više puta propali. Umro je 461. godine, kod irskog grada Downa.

Zaštitnik je Irske, Nigerije, inžinjera, ljudi koji se boje zmija. Zaštitnik je i protiv zmijskih ugriza. Mnoge crkve širom svijeta njemu su posvećene, najviše u Irskoj, SAD-u i Australiji. Dan sv. Patrika, slavi se 17. ožujka. To je irski nacionalni blagdan.

## Povezano

* Dan svetog Patrika
# Apostol Luka

*Sveti jevanđelist i apostol Luka*, manastir Hilandar, Sveta Gora
**Evanđelist Luka** (*Lucius*, lat. *svetlost, luča*), bio je lekar i prijatelj apostola Pavla.

Smatra se da je bio Grk, rodom iz Antiohije, od neznabožačkih roditelja. Predanje tvrdi da se bavio živopisom i da je prvi naslikao ikonu Isusa Hristosa, Bogorodice i apostole Petra i Pavla. Te ikone su bile uzor svim kasnijim ikonama, zbog čega se sveti Luka smatra osnivačem hrišćanskog ikonopisa.

Pratio je apostola Pavla na drugom i trećem misionarskom putovanju, od Filipa do Rima. Posle smrti apostola Pavla, nastavio je da propoveda Jevanđelje po Italiji, Dalmaciji, Hercegovini, Crnoj Gori, Albaniji i Makedoniji i drugim zemljama. Prema predanju, apostol Luka je imao 84. godine kad su ga uhvatili idolopoklonici i ubili obesivši ga o granu masline u gradu Tebi Beotijskoj.

Sveti Luka je napisao treće jevanđelje (po redosledu u Novom zavetu), Jevanđelje po Luki, i Dela apostolska. Smatra se da je Jevanđelje po Luki napisao oko 60. godine

Srpska pravoslavna crkva slavi Svetog apostola i jevanđelistu Luku, 18. oktobra (po Julijanskom kalendaru), odnosno 31. oktobra, po Gregorijanskom kalendaru.
# Priska i Akvila

**Priscila i Akvila** su bili hrišćanski misionari iz 1. veka, koji su putovali sa apostolom Pavlom. Ubrajaju se među sedamdeset apostola.

Akila grčki:  Ακυλας, je bio Jevrejin poreklom iz Ponta. Živeo je u Rimu sa svojom ženom Priskilom, odakle ga car Klaudija 52. godine protero i naselio u Korint. Tamo se susreo sa apostolom Pavlom, koji je je kristio njega i njegovu ženu i uveo ih u hrišćanstvo.

Pavle u svojoj Poslanici Korinćanima, koju je pisao u Efesu, na kraju kaže: *pozdravljaju vas mnogo Akila i Priskila s domašnjom crkvom svojom* (Kor 16, 9). Po smrti cara Klaudija bi dozvoljeno Jevrejima da se vrate u Italiju, i Akila s Priskilom se vrati u Rim. Pišući po tom poslanicu Rimljanima iz Korinta apostol Pavle pozdravlja stare prijatelje i satrudnike svoje: *pozdravite Priskilu i Akilu, pomćnike moje u Hristu Isusu koji za dušu moju svoje vratove položiše, kojima ne ja jedan zahvaljujem nego i sve crkve neznabožačke, i domašnju crkvu njihovu* (Rim 16, 3–4). Docnije opet vidimo Akilu u Efesu, gde deluje zajedno sa svetim Timotejem. Okovan u Rimu piše Pavle Timoteju u Efes: *pozdravi Priskilu i Akilu* (Druga Timoteju 4, 19).

Tokom progona cara Nerona i povukao se Efes gde je propovedao Jevanđelje zajedno sa svojom suprugom Prisilom, gde su oboje završili mučeničkom smrću.
# Karp

**Karp** je bio jedan od sedamdesetoro apostola; sledbenik i pratilac apostola Pavla, od koga je postavljen za episkopa Verije Tračke. Međutim propovedao je evanđelje i na Kritu gde ga je primio u svoj dom Dionisije Areopagit. O njemu svedoči Dionisije, da je bio čovek neobično čistog uma, krotosti i nezlobivosti; da mu se u viziji javio sam Isus. Stradao je kao mučenik.

Srpska pravoslavna crkva slavi ga 26. maja po crkvenom, a 8. juna po gregorijanskom kalendaru.

## Literatura

* Ohridski prolog, Vladika Nikolaj Velimirović

## Vanjske veze

* Sveti apostol Karp Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u (`sh`)
# Krisp

**Krisp** na zlatnom novcu iz 323. na kome se slavi Konstantinova pobeda nad Gotima.
**Flavije Julije Krisp** (latinski: *Flavius Iulius Crispus*, ubijen 326), poznat i kao Flavije Klaudije Krisp ili Flavije Valerije Krisp, kraće samo **Krisp**, bio je sin rimskog cara Konstantina I i Minervine. Nosio je titulu cezara od 317. do svoje smrti.

Rođen je najverovatnije između 300. i 305. godine. Iz antičkih izvora nije jasno da li je Konstantin bio u braku sa Minervinom ili su živeli u konkubinatu. Njegovo obrazovanje je povereno čuvenom retoru i hrišćanskom polemičaru Laktanciju. Krisp je 318. poslat u Trir u Galiji odakle je do 323. vodio tri uspešna pohoda protiv Franaka i Alamana. Tu se i oženio izvesnom Helenom i dobio ćerku u čiju čast je deda Konstantin 323. proglasio amnestiju. Najzad, u drugom ratu protiv Licinija Krisp je komandovao Konstantinovom flotom od 200 lađa i u vodama Bosfora je porazio neprijateljske brodove. Učestvovao je kao vojskovođa i u zaključnoj bici kod Hrisopolja 18. septembra 324. godine. Početkom 326. ubijen je iz nepoznatih razloga po očevom naređenju u Puli. Kasniji izvori poput Zosima i Zonare Krispu pripisuju rodoskrvnu vezu sa maćehom Faustom, Konstantinovom suprugom, koja je takođe pogubljena 326. godine po naređenju svog muža.
# Kodrat Atinski

Sveti Apostol Kodrat Atinski
U hrišćanstvu, **Sveti Apostol Kodrat Atinski** je bio episkop Atine i jedan od Sedamdesetorice apostola.

Rođen je u drugoj polovini 1. veka. Po svedočanstvu Jeronima, bio je apostolski učenik. Bio je episkop u Atini gde je nasledio svetog Publija, a nakon toga u Magneziji. Prema hrišćanskom predanju, odlikovao se darom proroštva.

Oko 124. ili 126. godine napisao je apologiju u zaštitu hrišćanstva, čije odlomke navodi Jevsevije u svojoj Istoriji (4, 3):

> „Dela Spasitelja našeg svagda su bila očevidna jer su istinita; ljudi koje je on iscelio koje je on vaskrsao, živeli su dugo nakon njegovog stradanja i vaskrsenja, a neki su živi i danas..."
>
>

Kodrat je odbranu hrišćanstva predao caru Hadrijanu. Pema hrišćanskoj tradiciji, ta odbrana je ostavila toliki utisak na cara, da je ovaj naredio, da se hrišćani više ne gone bez naročitih krivica. Osim navedenih reči, nije sačuvano ništa više od njegove Apologije, i ako je bila u celosti sačuvana do sedmog veka.

Umro je oko 130. godine u Magneziji, gde je i sahranjen.

Pravoslavna crkva proslavlja Kodrata Atinskog 21. septembra po julijanskom kalendaru.

## Izvori

## Vanjske veze

1. Apologija Svetog Kodrata, kratak uvod i prevod teksta
# Lino (papa)

| Lino
 |
| --- |
|   |
| Papinstvo počelo
 | {{{stolovanje\_od}}}
 |
| Prethodnik
 | Petar
 |
| Nasljednik
 | Anaklet
 |
| Rođen
 | nepoznato Volterra, Toskana, Italija, Rimsko Carstvo
 |
| Umro
 | o. 76 Rim, Italija, Rimsko Carstvo
 |

**Sveti Lino** je bio drugi papa, nasljednik svetog Petra, od 67 do 79. Rođen je u nepoznatom mjestu u Toskani, a umro je vjerojatno u Rimu. Prema drugim izvorima, Lino je podrijetlom iz mjesta Volterra u Toskani.

Gotovo ništa nije poznato o Lininu životu. Stari spis, *Apostolske konstitucije*, spominje da je Linu za biskupa zaredio sveti Pavao, te da ga je Petar odredio za svoga nasljednika. U istom spisu kaže se da mu se majka zvala Klaudija (neki kasniji spisi držat će da mu je to bila sestra). Sv. Irenej Lionski (oko 135.-202.) ističe da na ovog papu misli i pisac Druge poslanice Timoteju, kad na kraju toga pisma prenosi pozdrave od »Line, Klaudije i sve braće« (2 Tim 4,21).

Proglasio je prvih 15 biskupa, uveo je davanje palija, organizirao unutarcrkveni svećenički raspored i uveo pravilo da žene smiju ulaziti u crkvu pokrivene glave, a koje pravilo je trajalo sve do 1960-ih godina.

Prema nekim izvorima (npr. *Liber pontificalis*) Lino je umro mučeničkom smrću. Ipak, oko toga se ne slažu svi povjesničari, budući da u to doba nije bilo progona Crkve, a ubio ga je konzul Saturnin odrubivši mu glavu 23. rujna 76. godine. Prema predaji, pokopan je na Vatikanskom brežuljku, a postoji zapis iz 7. stoljeća o nalasku natpisa uz *Konfesiju svetoga Petra* na kojem se vidi i ime svetoga Line pa je prema tome bio pokopan uz svetog Petra.

Spomendan ovoga sveca slavi se 23. rujna.

## Reference

## Vanjske veze

* Pope St. Linus at Catholic Encyclopedia

| Rimokatoličke crkvene titule
 |
| --- |
| Prethodi: **Simon Petrus** | **Papa** 67 – 76
 | Slijedi: **Anacletus** |
# Narcis

Michelangelo Merisi da Caravaggio: Narcis, 1594.
**Narcis** ili **Narkis** (grč. **Νάρκισσος**, *Nárkissos*) u grčkoj mitologiji lijepi je mladić iz Tespije u Beotiji koji se zaljubio u vlastiti odraz u jezeru.

## Mitologija

### Arhajska inačica

Priča o Narcisu zapravo je bila moralna priča u kojoj su ponosnog i bezosjećajnog Narcisa kaznili bogovi zato što je prezrivo odbio sve svoje muške udvarače.

Mladić Aminija volio je Narcisa, ali ga je ovaj odbio. Da bi ga izgrdio, dao mu je mač kao dar. Aminija ga je iskoristio te se ubio na Narcisovu kućnom pragu i molio se Nemezidi da Narcis jednog dana osjeti bol neuzvraćene ljubavi.

Ta je kletva ispunjena kad je Narcis bio očaran svojim odrazom u jezeru te je pokušavao zavesti prekrasnog dječaka, ne shvaćajući da je to on. To je shvatio kad je pokušao poljubiti svoj odraz. Potom je uzeo svoj mač i ubio se zbog tuge, a njegovo se truplo pretvorilo u cvijet narcis (sunovrat).

### Narcis i Eho

Nimfa Eho zaljubila se u mladića Narcisa koji je bio toliko prekrasan da bi se svaki mladić ili djevojka istog trena zaljubili u nj. No, Narcis je bio bezosjećajan te nije nikoga volio. Jednog ga je dana srela i Eho, personifikacija jeke, te se zaljubila. Budući da nije mogla razgovarati s njim, slijedila ga je samo da ga vidi, ali dovoljno daleko da ne bude viđena.

Narcis se izgubio i povikao: "Ima li koga ovdje?" Eho, nimfa jeke, uzvratila je: "Ovdje, ovdje, ovdje." Narcis je zatražio osobu da se pokaže te je Eho to i učinila. Nije mogla govoriti pa mu je rukama pokazala koliko ga voli. Narcisu se nije sviđalo što ga toliko ljudi voli te ju je odbio. Eho, slomljena srca, molila se Afroditi da je usmrti. Njezina je molitva uslišena, ali se Afroditi svidio njezin glas pa ga je pustila da zauvijek živi kao jeka.

### Ovidijeva inačica

U Ovidijevoj inačica mita iz *Metamorfoza* piše da se jedna djevojka zaljubila u Narcisa, ali ju je on odbio kao i sve ostale. Molila se bogovima da Narcis pati od neuzvraćene ljubavi baš kao što je on učinio svima ostalima. Molitvu je uslišala boginja Nemezida te ga proklela da se zaljubi u vlastiti odraz. Na posljetku Narcis umire slomljenog srca te dospijeva u Had gdje ga zauvijek muči njegov odraz u rijeci Stiks.

## Literatura

Postoji nekoliko inačica ovog mita: Ovidijeva u *Metamorfozama*, Pauzanijina iz *Vodiča kroz Grčku* te još nekoliko fragmenata.

Pauzanija smatra nevjerojatnim da se netko mogao zaljubiti u vlastiti odraz pa opisuje drugu inačicu mita. Naime, Narcis je imao sestru blizanku. Oboje su se odijevali slično i lovili zajedno te se Narcis zaljubio u nju. Kad je omrla, Narcis ju je oplakivao i pravio se da je odraz koji je vidio u vodi njegova sestra.

Pauzanija također govori da je cvijet narcis stvoren kako bi privukao Perzefonu, Demetrinu kćer, da ga ubere. Tako se odvojila od svojih družica, a Had ju je oteo.

## Vanjske veze

* Narcis u grčkoj mitologiji (`en`)
# Onisim

| Sveti Onisim Sveti Onesim
 |
| --- |
|  |
| Sveti apostol Onisim Episkop Vizantijuma
 |
| Rođen/a
 | nepoznat
 |
| Umro/la
 | cca. 90.
 |
| Štuje se u | Rimokatolička crkva Pravoslavna crkva Luteranska crkva - sinod Missourija
 |
| Kalendar svetaca
 | 16. februar (gregorijanski kalendar), 28. februar (julijanski kalendar)
 |

**Sveti Onesim** ili **Sveti Onisim** (u. cca. 90) (grčki: Ὀνήσιμος, što znači "koristan," također poznat kao **Onesim iz Bizantija** i **Sveti apostol Onisim** u nekim pravoslavnim crkvama) bio je rob Filemona iz Kolose, gospodara kršćanske vjere. Onesim se ogriješio od Filemona i, nastojeći izbjeći kaznu za krađu, pobjegao u mjesto gdje je apostol Pavle bio zatočen (najvjerojatnije Rim ili Efez) [1], gdje je čuo Evanđelje od Pavla i preobratio se na kršćanstvo. Pavle, koji je prije toga preobratio Filemona na kršćanstvo, pomirio je dvojicu i napisao pismo Filemonu (koje danas postoji u Novom zavjetu kao Poslanica Filemonu [2]) Zahvaljujući poslanici, Filemon je prihvatio Onisima kao brata i oslobio ga ropstva.

Iako neki historijski autoriteti u to sumnjaju, Onisim je vjerojatno bio isti Onisim koji je posvećen za episkopa od strane apostola te preuzeo episkopsku stolicu u Efezu od apostola Timotija. Za vrijeme vladavine rimskog cara Domicijana i Trajanovih progona, Onisim je bio zatvoren u Rimu te postao mučenik kada je pogubljen kamenovanjem (iako neki izvori tvrde da mu je odsječena glava [3] Arhivirano 2011-09-28 na Wayback Machine-u).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:  **Apostol Stahije**  |  **Episkop Vizantijuma**  54–68
 | Slijedi:  **Polikarp I od Vizantijuma**  |
# Parmen

**Parmen** je bio jedan od Sedamdesetorice apostola, i jedan od sedam đakona koje su Dvanaestorica apostola odabrali, kako je opisano u novozavetnim Delima Apostolskim.

> Onda dvanaestorica dozvavši mnoštvo učenika, rekoše: Nije prilično nama da ostavimo reč Božju pa da služimo oko trpeza.
>
>
> Nađite dakle, braćo, među sobom sedam poštenih ljudi, punih Duha Svetog i premudrosti, koje ćemo postaviti nad ovim poslom.
> A mi ćemo u molitvi i u službi reči ostati.
>
>
>
> I ova reč bi ugodna svemu narodu. I izabraše Stefana, čoveka napunjena vere i Duha Svetog, i Filipa, i Prohora, i Nikanora, i Timona, i Parmena, i Nikolu pokrštenjaka iz Antiohije.(Dela 6:1-5).
>
>

Prema crkvenom predanju, propovedao je Jevanđelje u Maloj Aziji. Parmen je pretrpeo mučeništvo 98. godine, u vreme progona hrišćana od strane cara Trajana.

Pravoslavna Crkva spominje đakona Parmena 17. januara na dan Sabora Apostola i 10. avgusta, zajedno sa ostalim apostolima - đakonima, - Prohorom, Nikanorom i Timonom.
# Apostol Stahije

**Apostol Stahije** (grčki: Στάχυς), je bio prvi episkop Vizanta (38–54). Propovedao je hrišćanstvo zajedno sa svetim apostolima Andrejom i Pavlom. Euzebije citira Origena koji su govori da je apostol Andrej propovedao u Maloj Aziji, uz Crno more, sve do reke Volge i Kijeva, zbog čega se posebno slavi u Rumuniji i Rusiji. Prema predanju on je osnovao Vizantijsku eparhiju 38. godine postavivši Stahija za prvog episkopa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:  **Sveti Andrija**  |  **Episkop Vizantijuma**  38–54
 | Slijedi:  **Onisim**  |
# Kartaginski sabori

**Kartaginski sabori**, **koncili** ili **sinodi** su bili skupovi vodećih ličnosti rane Kršćanske crkve u tadašnjoj Africi, održani od sredine 3. do početka 5. vijeka. Najvažniji su:

* Sinod pod predsjedanjem Ciprijana, biskupa Kartagine, održan u maju 251. koji je odredio da se *lapsi* (kršćani koji su se odrekli vjere) mogu ponovno krstiti na temelju pojedinačne procjene.
* Dva sinoda, održana 255. i 256. na kome se po istom pitanju Ciprijan suprotstavio papi Stjepanu I i njegovom autoritetu, što je umalo dovelo do šizme.
* Sinod biskupa 348. koji su izrazili podršku suzbijanju donatizma.
* Sabor u Kartagini održan 28. augusta 397. koji je odredio novi biblijski kanon.
* Skup u Kartagini 411. održan po nalogu zapadnorimskog cara Honorijam, pod predsjedanjem Marcelina iz Kartagine, odredio se protiv donatista.
* Veliki skup (koji sv. Augustin naziva "Afričkim saborom]]) održan 1. maja 418. na kome je osuđeno pelagijanstvo.
* Dva skupa 419. i 424. na kome se od pape tražilo da ne šalje svoje legate u Afriku, što je on odbio.

## Vanjske veze

* Canons From The Council Of Carthage Against Pelagianism, May 1, 418 Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* Catholic Encyclopedia - African Synods
* Schaff, Philip - *The Seven Ecumenical Councils - Canons of Carthage*

Šablon:1911
# Operacija Ciklon

**Operacija Ciklona** (engleski *Operation Cyclone*) bila je kodno ime za američki program pomoći, financiranja i naoružanja afganistanskih mudžahedina koju je provodila CIA kako bi podržavala antikomunističku oporbu u afgansko-sovjetskom ratu od 1979. do 1989. Nakon sovjetske invazije, američki predsjednik Ronald Reagan je zauzeo strog stav prema SSSR-u, te financirao razne pokrete koji su spriječavali daljnji sovjetsko-komunistički ekspanzionizam. Operacija Ciklona je bila jedna od najdužih, najopsežnijih i najskupljih tajnih operacija u historiji; započela je sa skromnom američkom pomoći mudžahedinima od 20–30 milijuna $ 1980., te porasla do 630 milijuna $ 1987. Financiranje je nastavljeno i nakon 1989., pošto su se mudžahedini i dalje borili protiv komunističke vlade koju je vodio Muhamed Nadžibulah tijekom građanskog rata 1989.–1992.

Nakon pada Nadžibulaha 1992., prestala je i sovjetska financijska pomoć režimu u Kabulu, a iste godine CIA je prestala financirati i mudžahedine.

CIA je sveukupno uložila između tri i četiri milijarde $ u mudžahedine. Financiranje je 1980-ih praćeno i financiranjem drugih država, koje su imale svoje vlastite interese. Tako je Saudijska Arabija preferirala davati novac mudžahedinima koji su štovali islamski fundamentalizam, kao što su Gulbudin Hekmatijar i Džalaludin Hakani, dok su Amerikanci radije birali umjerenije mudžahedine, kao što su Ahmad-šah Masud.

Nakon završetka rata, a pogotovo nakon napada 11. septembra operacija Ciklona je postala predmet kritike zbog tvrdnji da su od američke tajne pomoći najviše koristi na kraju imali upravo radikalni islamski fundamentalisti, odnosno da je stvorila kadrove i infrastrukturu od koje će nastati talibani i al Qaeda, te druge organizacije koje će za svog glavnog neprijatelja imati SAD. Zbog toga se navodi kao jedan od najčešćih primjera *blowbacka* u historiji obavještajnih operacija.

## Povezano

* Operacija Ljetne kiše (Afganistan)

## Izvori

## Vanjske veze

* RD Billard Operacija Ciklona Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u 2010.
# Neobičajnjije priključenja mistera Vesta v strane Boljševikov

| Neobičajnjije priključenja mistera Vesta v strane Boljševikov |
| --- |
| Filmski poster |
| Režija | Lev Kulješov |
| Scenario | Nikolaj Asejev Vsevolod Pudovkin |
| Uloge | Porfirij Podobed Boris Barnet Aleksandra Hohlova Vsevolod Pudovkin |
| Muzika | Benedict Mason (izdanje iz 1980-ih) |
| Fotografija | Aleksandar Levicki |
| Montaža | Aleksandar Levicki |
| Studio | Goskino |
| Premijera | 27. aprila 1924 (1924-04-27) |
| Trajanje | 94 min. |
| Zemlja |  Sovjetski Savez |
| Jezik | nijemi sa ruskim i engleskim međutitlovima |

*Neobični doživljaji gospodina Vesta u zemlji boljševika*
Neobični doživljaji gospodina Vesta u zemlji boljševika (ruski: Необычайные приключения мистера Веста в стране большевиков) je sovjetski crno-bijela nijema filmska komedija snimljena 1924. u režiji Leva Kulješova. Glavni protagonist, koga tučai Porfirij Podobed je John C. West, američki aktivist Kršćanskog udruženja mladih ljudi (YMCA) koji dolazi u SSSR kako bi u njoj osnovao podružnicu svoje organizacije. Radnja prikazuje kako nedugo pod dolasku grupa lokalnih kriminalaca koristi njegove antikomunističke i antisovjetskom propagandom stvorene predrasude o "strašnim", "divljim" i "barbarskim" bolješevicima kako bi mu na prevaru iznuđivala novac, prije nego što ih u tome spriječi sovjetska milicija. Film je u mnogo čemu predstavljao nastojanje sovjetskih sineasta da putem humora i satire odgovore na negativne stavove o mladoj državi u svjetskoj javnosti, ali i svojevrsni satirički komentar na dominaciju američke kinematografije na svjetskim tržištima, a koja nije zaobišla čak ni SSSR. Tako je glavni junak "modeliran" po uzoru na tada popularanog komičara Harolda Lloyda, a njegov najbolji prijatelj je stereotipni kauboj nalik na one iz vestern filmova. Često se navodi da su upravo *Neobični doživljaji gospodina Vesta* prvi eksplicitno antiamerički film u historiji.

## Vanjske veze

* *Neobičajnjije priključenja mistera Vesta v strane Boljševikov* na sajtu IMDb
* "Mr. West" Program Notes Arhivirano 2012-02-12 na Wayback Machine-u
# 604.

|  |  |
| --- | --- |
| Milenijum:
 | 1. milenijum
 |
| Vjekovi:
 | 6. vijek – **7. vijek** – 8. vijek
 |
| Decenija:
 |  570-e  580-e  590-e  – 600-e –  610-e  620-e  630-e  |
| Godine:
 | 601 602 603 – **604** – 605 606 607
 |

Godina **604.** (**DCIV**) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. Oznaka 604. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

Papa Grgur I Veliki
## Događaji

* Japanski princ Shotoku proglašava Ustav od sedamnaest članaka (ili 603).
* Bizantsko-perzijski rat 602-628: Perzijanci uništavaju bizantsku tvrđavu Dara.
* Franački kraljevi Teudebert II i Teuderik II nanose poraz svom rođaku Klotaru II.
* Aethelfrith od Nortumbrije ujedinjava anglijska kraljevstva Deira i Bernicija.
* Saebert nasljeđuje Sleddu kao kralj Essexa.
* 13.9. – Sabinijan nasljeđuje Grgura I kao 65. papa.
* Sveti Laurencije postaje novi nadbiskup Canterburyja.
* Melit postaje biskup Londona i gradi prvu katedralnu crkvu Sv. Pavla.
* Biskup Just gradi katedralu u gradu Rochester.

## Rođenja

* Oswald, kralj Bernicije i Bretwalda

## Smrti

* 12.3. – papa Grgur I
* 26.5. – Augustin od Canterburyja (ili 605)
* 13.8. – Car Wen od Suija (r. 541)
* Sledda, kralj Essexa
* Aethelric, kralj Deire
* Yohl Iknal, vladarica majanskog grada Palenquea
* Chen Shubao, bivši južnokineski car (r. 553)
* Xiao Mohe, kineski vojskovođa
* Yang Yong, kineski princ iz dinastije Sui

## Reference