Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Clyde Tombaugh

|  |
| --- |
| **Clyde Tombaugh** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 4. februara 1906. Streator (Illinois) SAD
 |
| Smrt
 | 17. januara 1997. (90 godina,348 dana) Las Cruces SAD
 |
| Državljanstvo
 | američko
 |
| Polje
 | astronom
 |
| Poznat po
 | \* Otkrio patuljastu planetu,Pluton
 |

**Clyde William Tombaugh** (4. veljače 1906. - 17. januara 1997.) bio je američki astronom. Iako je najbolje poznat po otkrivanju patuljaste planete Pluton 1930., prvi objekt koji je otkrio što će kasnije biti identificiran u Kuiperovom pojasu, Tombaugh je također otkrio mnoge asteroid e, on je također pozvao na ozbiljnog znanstvenog istraživanja od neidentificirani leteći objekt e.

## Biografija

Tombaugh je rođen u Illinois.Negova obitelj preselila se u Burdett, Kansas.
Umro je sa 90 godina,1997..
# Pu Yi

| Pu Yi 溥儀 |
| --- |
|  |
|  **Car Kine (dinastija Qing)** |
| Vladavina
 | 2. prosinca 1908. – 12. veljače 1912. 1. srpnja 1917. – 12. srpnja 1917. |
| Prethodnik
 | Guangxu
 |
| Nasljednik
 | *Carstvo ukinuto* |
| Regent
 | Zaifeng (1908–1911) Xiaodingjing (1908–1912) |
|  **Car Mandžukuoa** |
| Vladavina
 | 1. ožujka 1934. – 15. kolovoza 1945. |
| Prethodnik
 | *država uspostavljena* |
| Nasljednik
 | *država ukinuta* |
|  |
| Dinastija
 | Qing
 |
| Otac
 | Zaifeng
 |
| Majka
 | Youlan
 |
| Rođenje
 | 7. veljače 1906.  Peking, NR Kina (tada  Qing Carstvo) |
| Smrt
 | 17. listopada 1967.  Peking, NR Kina
 |

**Aisin-Gioro Puyi** (kineski: 愛新覺羅·溥儀), poznatiji kao **Henry Pu Yi** (kineski: 溥儀; Peking, 7. veljače 1906. – Peking, 17. listopada 1967.) je bio posljednji kineski car i dvanaesti te posljednji vladar dinastije Qing. Pu Yi, znan i kao **car Xuantong**, na tron dolazi 1908. godine, sa samo dvije godine te, preko svojih regenta, vlada do 12. veljače 1912. godine, kada abdicira i na taj način dokida carstvo u Kini. U periodu od 1. do 12. srpnja 1917., general Zhang Xun ga je nakratko imenovao nominalnim carem obnovljenog carstva, no taj je pokušaj brzo propao. Godine 1932., nakon što je Japan formirao marionetsku tvorevinu Mandžukuo, Pu Yi je postavljen na čelo tvorevine pod imenom **Datong** (**Ta-tung**). Dvije godine kasnije, Japan ga je proglasio **carem Kangdeom** od Mandžukuoa, kojim je vladao sve do 1945. godine.

Nakon uspostave Narodne Republike Kine 1949. godine, Pu Yi je deset godina proveo u zatvoru kao ratni zločinac, gdje je napisao voje memoare. Do kraja života je bio pod stalnim nadzorom, no nije doživio i javno sramoćenje kao neki njegovi suvremenici. Umro je u Pekingu od komplikacija uzrokovanih karcinomom bubrega i srčanom manom, 17. listopada 1967. godine.
# Oleg Antonov

| Oleg Antonov |
| --- |
|  |
| Rođenje | Oleg Konstantinovič Antonov 7. februara 1906. Troici, Ruska Imperija  |
| Smrt | 4. aprila 1984. (dob: 78) Kijev, Ukrajinska SSR, Sovjetski Savez |
| Zanimanje | konstruktor aviona |
| Poznat/a po | projektiranju niza sovjetskih aviona |

**Oleg Konstantinovič Antonov** (ruski: Olég Konstantínovič Antónov) (selo Troici, Moskovska oblast, 7. februar 1906. — Kijev, Ukrajina, 4. april 1984.) je bio sovjetski konstruktor aviona. Osnivač je svetski poznatog proizvđača aviona, kompanije ANTK Antonov, koja danas nosi ime u njegovu čast.

## Biografija

Oleg Antonov je bio konstruktor, akademik i jedan od pionira sovjetskog jedriličarstva. Na početku svoje karijere još kao student sa 18 godina konstruisao je svoju prvu letjelicu OKA-1 golub. Pohađajući „Lenjigradski politehnički institut“ stvorio je niz uspešnih jedrilica pod nazivima OKA-2 i 3, a jedrilice OKA-5 i OKA-7 su se proslavile i u inostranstvu - nazvane su Standard-1 i 2, dok je OKA-6 pobedila na državnom prvenstvu 1931. Nakon diplomiranja, Antonov je postao glavni inženjer, a kasnije i glavni konstruktor u moskovskoj fabrici jedrilica. Konstruktor je više od 30 tipova, uključujući pred navedenih i UPAR, Us-1, Us-4, BS-3, 4 i 5, Rot-front jedrilice sa oznakama od 1 do 7, IP, RE, M i BA-1.

Krajem 1938. fabrika jedrilica je zatvorena, a Antonov prelazi da radi kod konstruktora Jakovljeva koji je do tada projektovao i izrađivao lake sportske i školske avione. Radeći u fabrici u gradu Krasni Lečik, uglavnom se bavio konstrukcijom lakih transportnih aviona. 1940. konstruiše OKA-38 „aist“ (u prevodu roda) kao kopiju Fizelera Fi-156, sa francuskim motorom bengali. Delovi su uglavnom odgovarali originalnoj letjelici. Nadgledao je proizvodnju lakog aviona za transport Antonov A-7, u periodu od 1943-46 bio je prvi zamenik Jakovljeva i od 1945. šef ogranka biroa u Novosibirsku.

Od 1946. Antonov samostalano radi kao glavni projektant u novoosnovanom birou OKB koji je iz Novosibirska premešten 1952. u Kijev. U periodu 1967 do smrti bio je generalni konstruktor. Pod njegovim vođstvom izrađene su letelice za vojni transport An-8, An-12, An-22, An-26, An-32, An-72, An-124, zatim višenamenski avioni sa kratkom poletnom stazom An-2, -14, -28 i putnički An-10, -24, kao i jedrilice metalne konstrukcije An-11, -13, -15 .

* AN-2
* AN-124
* AN-74
* AN-225
* AN-70
* AN-72 s
* AN-140
* AN-148

## Povezano

* ANTK Antonov

## Reference
# Boris Papandopulo

| Boris Papandopulo |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 25. veljače 1906.  Bad Honnef, Njemačka (tada  Honnef, Njemačko Carstvo) |
| Smrt | 16. listopada 1991.  Zagreb, Hrvatska |
| Pravac | modernizam |
| Rodbina | Konstantin Papandopulo (otac) Maja Strozzi-Pečić (majka) |
| Profesionalne informacije |
| Obrazovanje | Muzička akademija, Zagreb Novi bečki konzervatorij |
| Instrumenti | klavir |
| Zanimanje | kompozitor, dirigent, pedagog, kritičar |
| Opus |
| Mentori | Franjo Dugan Fran Lhotka Antun Dobronić Blagoje Bersa Dirk Fock  |
| Znamenita djela |
| * *Muka Gospodina našega Isukrsta (po Ivanu)* (oratorij, 1936.)
* *Sunčanica* (opera, 1942.)
* *Himna suncu* (kantata, 1987.)
* *Kraljevo* (balet, 1990.)
 |

**Boris Papandopulo** (Honnef na Rajni, 25. veljače 1906. - Zagreb, 16. listopada 1991.), hrvatski skladatelj i dirigent; sin operne pjevačice Maje Strozzi-Pečić i oca grčkog plemenitaša Konstantina Papandopula.

Kompoziciju je studirao u Zagrebu, a dirigiranje u Beču. Bio je zborovođa Kola u Šibeniku i Zvonimira u Splitu, te ravnatelj opere HNK i dirigent simfonijskog orkestra Hrvatskoga radija, ravnatelj opere u Rijeci, dirigent opere u Sarajevu, Zagrebu i Splitu. Autor je jednog od najvećih (oko 440 djela) opusa u hrvatskoj glazbi.

## Djela

* **Opere:**
	+ "Sunčanica" (libreto: Marko Soljačić, temeljem Sunčanice Šiška Gundulića i Osmana Ivana Gundulića),
	+ "Amfitrion",
	+ "Rona".
* **Baleti:**
	+ "Zlato",
	+ "Teuta",
	+ "Kraljevo",

ostala djela
* + "Istarske freske",
	+ "Marulova pisan",
	+ "Muka gospodina našega Isukrsta",
	+ "Hrvatska misa u d-molu op.86"
	+ "Podnevna simfonija",
	+ Osam studija,
	+ Osorski requiem,
	+ Klarinetski kvintet.
	+ Kantata "Himna suncu" (Praizvedena: 25. studenog 2010.)

## Zanimljivosti

* Grad Zagreb je u godini 2008. u spomen na skladatelja i dirigenta imenovao ulicu u naselju Sopnica - Jelkovec (Sesvete).

## Poveznice

* Hrvatski skladatelji klasične i folklorne glazbe

## Izvor

Muzički informativni centar Arhivirano 2008-12-26 na Wayback Machine-u
# Alija Nametak

**Alija Nametak** (Mostar, 6. marta 1906. – Sarajevo, 8. novembra 1987.), jugoslavenski pripovjedač, dramatičar i folklorist.

Prvim novelističkim tekstovima javio se u zagrebačkim književnim časopisima za vrijeme studija (*Književnik*, *Omladina*, *Savremenik*, *Vijenac*, *Hrvatsko kolo*). Objavio knjige *Bajram žrtava* (Zagreb, 1931), *Dobri Bošnjani* (Zagreb, 1937), *Ramazanske priče* (Sarajevo, 1941), *Za obraz* (Zagreb, 1942), *Mladić u prirodi* (Sarajevo, 1943), *Dan i sunce* (Zagreb, 1944), *Abdullahpaša u kasabi* Sarajevo, 1945).

Intenzivno se bavio skupljanjem i objavljivanjem usmene književnosti i etnografske građe. Zbog aktivnoga učestvovanja u kulturnom i književnom životu za vrijeme NDH-a, osuđen 1945. na petnaest godina zatvora, od čega je odležao devet. Izopćen iz bosanskohercegovačkog književnog života, ponovo je počeo objavljivati tek nakon dugogodišnje šutnje (*Trava zaboravka*, Zagreb 1966. i *Tuturuza i šeh Meco*, Zagreb 1978). Značajan pripovjedač, koji izvornim darom i sjajnim osjećanjem jezika u svojim najboljim novelama nadrasta ograničenja tradicionalističkih književnih i životnih nazora. Punu i pravu recepciju Nametkove proze trajno je omela njegova politička ekskomuniciranost i građanska marginaliziranost. U knjizi *Sarajevski nekrologij*, objavljenoj posthumno (Zürich, 1994), Nametak se pokazuje kao novovjekovni Bašeskija - hroničar koji britkim jezikom i kroz briljantne novelističke krokije, i toplo i ironično u isti mah, svjedoči o životu tradicionalne sarajevske muslimanske sredine kao cijeloga jednog paralelnog, zatajenog mikrokozmosa u vremenu epohalnih društvenih i političkih promjena (1961-1985).

## Djela

* *Bajram žrtava* (Zagreb, 1931)
* *Dobri Bošnjani* (Zagreb, 1937)
* *Ramazanske priče* (Sarajevo, 1941)
* *Za obraz* (Zagreb, 1942)
* *Mladić u prirodi* (Sarajevo, 1943)
* *Dan i sunce* (Zagreb, 1944)
* *Abdullahpaša u kasabi* (Sarajevo, 1945)
* *Trava zaboravka* (Zagreb, 1966)
* *Tuturuza i šeh Meco* (Zagreb, 1978)
* *Sarajevski nekrologij* (Zürich, 1994)
# A. J. P. Taylor

| A. J. P. Taylor Član britanske akademije |
| --- |
|  |
| Rođenje | Alan John Percivale Taylor (1906-marta-25)25. marta 1906. Birkdale, Lancashire, England  |
| Smrt | 7. septembra 1990. (dob: 84) London, England |
| Nacionalnost | Englesko |
| Državljanstvo | Britansko |
| *Alma mater* | Oriel College, Oxford |
| Zanimanje | Historičar |
| Suparnik/ci | Hugh Trevor-Roper |
| Suprug/a | Margaret Adams (1931–1951) Eve Crosland (1951–1974) Éva Haraszti (1976–1990; do njegove smrti) |
| Nagrade | Član britanske akademije |

**Alan John Percivale "A. J. P." Taylor** (25.3. 1906 – 7.9. 1990.) bio je engleski historičar koji se specijalizirao za historiju Europe 19. i 20. vijeka. Bio je i novinar i TV-izvjestitelj, zbog čega je bio poznat milijunima zahvaljujući svojim povijesnim predavanjima na televiziji. Najpoznatije djelo mu je knjiga *The Origins of the Second World War* (Izvori Drugog svjetskog rata) iz 1961. godine, u kojoj je iznio tezu da je Drugi svjetski rat izbio protiv volje svih budućih sudionika, a zbog čega je bio predmetom žestokih kritika i optužbi za historijski revizionizam.

## Vanjske veze

* A. J. P. Taylor
* Ekonomski imperijalizam - A. J. P. Taylor
* Taylorova teorija željezničke vremenske tablice
# Kurt Gödel

|  |
| --- |
| **Kurt Gödel** |
|  Gödel 1925. |
|  |
| Rođenje
 | 28. travnja 1906. Brno, Moravska Austro-Ugarska
 |
| Smrt
 | 14. siječnja 1978. Princeton, 1978. SAD
 |
| Prebivalište
 | Austro-Ugarska, SAD
 |
| Etnicitet
 | Austrijanac
 |
| Polje
 | logika, matematika
 |

**Kurt Friedrich Gödel** (Brno, 28. travnja 1906. - Princeton, 14. siječnja 1978.) je bio austrijsko-američki matematičar i logičar, koji je 1931. godine dokazao kompletnost prvog reda infinitezimalnog računa funkcija. Zatim je uslijedio njegov rad *Uber formal unentscheidbare Sätze der 'Principia Mathematica' und verwandter Systeme* (O formalnoj neodređenosti postavki u "Principima matematike" i odnosnim sistemima), u kojem je dokazao prvu od svoje dvije poznate teoreme nekompletnosti. Ovaj rad, koji datira od 17. studenog 1930. godine, izvorno je objavljen na Njemačkom jeziku 1931. godine u časopisu "Monatshefte für Mathematik".

1938. godine, Gödel je pokazao da se Cantorova hipoteza kontinuuma ne može opovrgnuti unutar standardne Zermelo–Fraenkel teorije skupova, čak ni ako joj se doda aksiom izbora. Američki matematičar Paul Cohen je 1963. godine šokirao matematičku zajednicu dokazavši da se hipoteza kontinuuma ne može ni dokazati unutar ZFC.

Gödel je rođen 28. travnja 1906, u Brnu tada u austrougarskoj pokrajini Moravskoj danas Češkoj u etničkoj njemačkoj obitelji Rudolfa Gödel, direktora tvornice tekstila i Marianne Gödel (rođene Handschuh). U vrijeme njegova rođenja u Brnu je većinski jezik bio njemački.

## Izvor
# T. H. White

| T. H. White |
| --- |
| Fotografija Whitea tokom predavanja posvećenog arturijanskoj fikciji |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Terence Hanbury White (1906-maja-29)29. maja 1906. Bombay, Britanska Indija |
| Smrt | 17. januara 1964. (dob: 57) Pirej, Atena, Grčka |
| Nacionalnost | engleska |
| Državljanstvo | britansko |
| Obrazovanje |
| *Alma mater* | * Cheltenham College,
* Queens' College, Cambridge
 |
| Zanimanje | književnik |
| Opus |
| Književne vrste | fantastika |
| Znamenita djela |
| *The Once and Future King* |
| Inspiracija |
| proširi
Od
* + Thomas Malory
	+ J. R. R. Tolkien
	+ L. J. Potts
 |
| proširi
Na
* + Gregory Maguire
	+ Ed McBain
	+ Michael Moorcock
	+ J. K. Rowling
	+ Neil Gaiman
	+ Lloyd Alexander
 |

**Terence Hanbury White** (Mumbai, 29.5. 1906 – Atena, 17.1. 1964.) bio je engleski pisac.

Nakon diplome na Cambridgeu i kraće karijere nastavnika, White se posvetio pisanju. Prilično ga je zanimalo prirodoslovlje, lov, ribolov i sokolarstvo. Naučio je pilotirati kako bi se oslobodio straha od visina. Za vrijeme drugog svjetskog rata se zbog prigovora savjesti sklonio u neutralnu Irsku. Tamo je, djelomično i pod utjecajem ratnih iskustava piosao svoje najpoznatije djelo *The Once and Future King* - ciklus romana o kralju Arthuru inspiriran pjesmom *Le Morte d'Arthur*. Taj se ciklus sastoji od sljedećih knjiga:

* *The Sword in the Stone* (1938)
* *The Queen of Air and Darkness*, originalno nazvana *The Witch in the Wood* (1939)
* *The Ill-Made Knight* (1940)
* *The Candle in the Wind* (1958)
* *The Book of Merlyn* (posthumno izdanje, 1977)

Na tom ciklusu se temelji popularni brodvejski mjuzikl *Camelot* kao i animirani film *The Sword in the Stone*.

## Reference

## Literatura

* Sylvia Townsend Warner, *T.H. White*.

## Vanjske veze

* "England have my bones"—the T.H. White website Arhivirano 2021-04-18 na Wayback Machine-u
* White's 1954 translation of a 12th-century bestiary
* Essay on *The Once and Future King* *Arhivirano 2008-05-29 na Wayback Machine-u.*
* T. H. White na Internet Speculative Fiction Database
# Josephine Baker

| Josephine Baker |
| --- |
| Baker u Havani 1950. godine |
| Lični podaci |
| Ime po rođenju | Freda Josephine McDonald |
| Datum rođenja | (1906-juna-03)3. juna 1906. |
| Mjesto rođenja | St. Louis, Missouri, SAD |
| Datum smrti | 12. aprila 1975. (dob: 68) |
| Mjesto smrti | Pariz, Francuska |
| Zanimanje | pjevačica, plesačica, aktivist |
| Supružnik | * Willie Wells (1919﻿–﻿**Greška izraza: Neočekivani < operator**)
* William Baker (1921﻿–﻿**Greška izraza: Neočekivani < operator**)
* Jean Lion (1937﻿–﻿**Greška izraza: Neočekivani < operator**)
* Jo Bouillon (1947﻿–﻿**Greška izraza: Neočekivani < operator**)
 |
| Partner | Robert Brady (1973–75) |
| Muzički rad |
| Period aktivnosti | 1921–75 |
| Žanr | Cabaret, music hall, francuski pop, jazz |
| Instrument | vokali |
| Diskografska kuća | Columbia, Mercury, RCA Victor |

**Žozefina Beker** (engleski: *Josephine Baker*; Sent Luis, Misuri, 3. jun 1906 — Pariz, 12. jul 1975), rođena kao **Freda Žozefina Mekdonald** (engleski: *Freda Josephine McDonald*), bila je afričko-američka zabavljačica, pevačica i plesačica. Rođena je u Sent Luisu, Misuri, SAD, a francuski državljanin postala je 1937. Kao dvanaestogodišnjakinja, pobegla je iz škole i živela na ulicama, gde je i plesala. Kasnije je počela da pleše sa jednom plesnom trupom, a ostala je umapćena po „banana“ plesu, kada je bila obmotana samo bananama. Takođe, uspešno se bavila i pevanjem, a više puta je nastupala u pariskoj Olimpiji. Bila je biseksualka, a jedna od njenih mnogobrojnih veza bila je i ona sa meksičkom slikarkom Fridom Kalo. Takođe, davala je otpor okupaciji tokom Drugog svetskog rata, a bila je i humanitarac i usvojila mnogo dece. Ostavila je važan uticaj na sledeće generacije pevača, poput Širli Besi, koja je navodi kao uzor.

## Reference

## Vanjske veze

* Službeni veb-sajt
* Les Milandes- Josephine Baker's castle in France
* Josephine Baker na sajtu AllMusic (`en`)
* Josephine Baker na Internet Broadway Database (`en`)
* Josephine Baker na sajtu IMDb (self)
* Josephine Baker na Find a Grave
* A Josephine Baker photo gallery
* „Discography at Sony BMG Masterworks”. Arhivirano iz originala na datum 27 September 2007.
* Photographs of Josephine Baker
* The electric body: Nancy Cunard sees Josephine Baker (2003) Arhivirano 2013-07-24 na Wayback Machine-u—review essay of dance style and contemporary critics
* Guide to Josephine Baker papers at Houghton Library Arhivirano 2011-11-21 na Wayback Machine-u, Harvard University
# Vladimir Prelog

Portret Vladimira Preloga
**Vladimir Prelog** (Sarajevo, 23.7. 1906. - Zürich, 7.1. 1998.) je bio hrvatski i švicarski kemičar koji je postao dobitnik Nobelove nagrade za kemiju.

## Biografija

U rodnom Sarajevu je pohađao pučku školu, a nakon razvoda roditelja 1915. s ocem dolazi u Hrvatsku. Pučku školu je završio u Zagrebu, gdje je i počeo pohađati gimnaziju, da bi se u trećem razredu s ocem preselio u Osijek. Tamo nastavlja svoje srednjoškolsko obrazovanje i, zahvaljujući profesoru Ivanu Kuriji, počinje se zanimati za kemiju. Pod njegovim je mentorstvom već u 15-oj godini objavio svoj prvi znanstveni rad iz kemije, koji je objavljen u "Chemicer Zeitungu". Nakon što je 1924. maturirao u Zagrebu, odlazi na studij kemije u Prag. Tamo diplomira 1928., a doktorira 1929. pod vodstvom Emila Votočeka. Istovremeno surađuje s kemičarem Rudolfom Lukešom.

Nakon doktorata je neko vrijeme radio u laboratoriju kemijske veletrgovine G. J. Dřize, da bi se 1934. vratio u Zagreb. Tu predaje organsku kemiju na Tehničkom fakultetu. 1941. odlazi u Švicarsku zbog tadašnje političke situacije.

Tehničkoj visokoj školi u Zürichu. Područje njegovih istraživanja su uglavnom heterociklički spojevi, alkaloidi, antibiotici. Središno zanimanje bila mu je stereokemija molekula, zaokuplja ga problem prostorne građe molekula. Uvodi naziv kemijska topologija za područje stereokemije koja se bavi geometrijskim svojstvima molekula. Pridonio je objašnjenju strukture stereoida, kinina, strihnina i drugih alkaloida, a sintetizirao je mnoge organske spojeve. Njegovi radovi su pridonijeli razumijevanju naravi enzimatskih reakcija.

Dobitnik je Nobelove nagrade za kemiju 1975. za radove na području organskih prirodnih spojeva i stereokemije.

Bio je počasni član Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti

## Reference

## Vanjske veze

* Prelogova godina, o projektu i programu Arhivirano 2008-04-03 na Wayback Machine-u
* Kratka autobiografija na engleskom jeziku Arhivirano 2007-10-20 na Wayback Machine-u
# Vjekoslav Afrić

| Vjekoslav Afrić |
| --- |
| Afrić sa Kazalištem narodnog oslobođenja 1942. godine |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 26. august 1906. Hvar |
| Smrt | 28. jula 1980. (dob: 73) Split |
| Profesionalne informacije |
| Zanimanje | glumac, kazališni i filmski režiser |
| Opus |
| Djelatni period | 1928-1965 |
| Znamenita djela |
| *Slavica* |
|  |
|

| proširiNagrade |
| --- |
| Nagrada AVNOJ-a |

 |
|  |

**Vjekoslav Afrić**  (Hvar, 26. kolovoza 1906. - Split, 28. srpnja 1980.), hrvatski glumac, redatelj i scenarist.

## Biografija

Nakon završetka *Državne glumačke škole* u Zagrebu 1927, Afrić radi kao glumac u Splitu, Sarajevu i Beogradu, a od 1930. u Zagrebu, gdje glumi najčešće klasične dramske likove; Hamleta , Raskoljnikova, kneza Miškina i slične karaktere.

Već od 1942. priključuje se partizanima, tamo organizira kazališnu djelatnost (vidi Kazalište narodnog oslobođenja). Vjekoslav Afrić je zaslužan za očuvanje izvornog teksta Jame Ivana Gorana Kovačića.

Nakon oslobođenja 1945 godine, Afrić je jedan od začetnika nove jugoslavenske kinematografije. Isprva se okušao kao glumac u sovjetsko - jugoslavenskoj koprodukciji u filmu *V gorah Jugoslaviji* (U planinama Jugoslavije), 1946.

Prema vlastitu scenariju režirao je prvi poslijeratni jugoslavenski dugometražni igrani film, antologijsku Slavicu (1947.) priču o požrtvovnosti i pogibiji mlade partizanke (Irena Kolesar). Taj film imao je dobar prijam kod publike onoga doba. Nakon toga snimio je film Barba Žvane (1949.) o hrabrom istarskom starcu-rodoljubu, koji pomaže partizanima. Njegov treći film *Hoja! Lero!* iz 1952., priču iz daleke slavenske prošlosti, kritika nije dobro ocijenila, te je nakon toga Afrić napustio rad na filmu. Nakon toga posvetio se pedagoškom radu, bio je jedan od osnivača *Visoke filmske škole* u Beogradu.

* Za svoj rad dobio je 1973. tadašnju najvišu državnu - *Nagradu AVNOJ-a*.

## U popularnoj kulturi

Vjekoslav Afrić se pojavljuje kao lik u biografskom filmu *Lea i Darija*, gdje ga tumači Joško Ševo.

## Filmografija

Reditelj Vjekoslav Afrić objašnjava poentu partizanskim glumcima na generalnoj probi u oslobođenom Beogradu.
### Režija

* Hoja! Lero! (1952.) cjelovečernji igrani film
* Barba Žvane (1949.) cjelovečernji igrani film
* Slavica (1946.) cjelovečernji igrani film

### Scenarij

* Barba Žvane (1949.) cjelovečernji igrani film

### Gluma

* **Ubica na odsustvu** (1965.), u ulozi B. Boškovića
* *Dani* (1963.)
* Operacija Ticijan (1963.), u ulozi Uga Bonačića
* *Major Bauk* (1951.), u ulozi N. Popovića
* *Živjeće ovaj narod* (1947.), u ulozi Josipa Broza
* *V gorah Jugoslaviji* (1946.), Mosfilm, u ulozi generala Draže Mihailovića

## Literatura

* Sergio Grmek Germani: *La meticcia di fuoco : oltre il continente Balcani*, „Lindau“, Torino, 2000., ISBN 88-7180-312-4, (`it`) p 201

## Vanjske veze

* O Vjekoslavu Afriću na portalu Film.hr Arhivirano 2011-11-25 na Wayback Machine-u
* Vjekoslav Afrić na sajtu IMDb
# Janet Gaynor

| Janet Gaynor |
| --- |
| Actress |
| u *A Star Is Born* (1937) |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Laura Augusta Gainor (1906-oktobra-06)6. oktobra 1906. Philadelphia, Pennsylvania, SAD |
| Smrt | 14. septembra 1984. (dob: 77) Palm Springs, Kalifornija, SAD |
| Supružnik | Jesse Lydell Peck (1929-1933) Adrian (1939-1959) Paul Gregory (1964-1984) |
| Profesionalne informacije |
| Zanimanje | Actress |
| Opus |
| Djelatni period | 1924–1981 |

**Janet Gaynor** (6. oktobar 1906 – 14. septembar 1984) bila je američka glumica i slikarica.

Bila je jedna od najpopularnijih američkih glumica u eri nijemog filma te je 1928. postala prva dobitnica Oscara za najbolju glumicu zahvaljujući nastupima u tri filma - *Seventh Heaven* (1927), *Sunrise: A Song of Two Humans* (1927) i *Street Angel* (1928). To je predstavljao jedini slučaj da je glumica dobila "Oscar" za nekoliko filmova zaredom; tri godine kasnije AMPAS je u tom smislu promijenio pravila. Uživala je status glavne ženske zvijezda kompanije Fox Studios, a karijeru je nastavila i nakon dolaska zvučnog filma, postigavši zapažen uspjeh u originalnoj verziji filma *Zvijezda je rođena* (1937).

Nakon udaje za kostimografa Adriana 1939. se počela sve manje baviti glumom kako bi se posvetila privatnom životu. Godine 1982. je teško ozlijeđena u automobilskom sudaru, što je doprinijelo njenoj smrti dvije godine kasnije.

## Izvori

## Literatura

* Baker, Sarah. *Lucky Stars: Janet Gaynor and Charles Farrell*. Georgia: Bear Manor Media, 2009. ISBN 1-59393-468-8.
* Menefee, David W. *The First Female Stars: Women of the Silent Era*. Connecticut: Praeger, 2004. ISBN 0-275-98259-9.
* Martin, Mary. *My Heart Belongs*. New York: Quill, 1984.

## Vanjske veze

* Janet Gaynor na sajtu IMDb
* Janet Gaynor na Internet Broadway Database (`en`)
* Photographs of Janet Gaynor