# Japanski jezik

| japanski jezik |
| --- |
| 日本語 • *Nihongo* |
| [[Datoteka:日本語 (japanski jezik)|270px]]*Nihongo* (*japanski jezik*) napisano japanskim pismom |
| Izgovor | [nʲihoŋɡo] |
| Države |  Japan  SAD (naročito Havaji)  Brazil  Palau |
| Broj govornika | maternji: 130 miliona (9.) |
| Jezična porodica | Japanski jezici
* **japanski jezik**
 |
| Pismo | Japanska pisma: Kanji (kinesko pismo), Kana (Hiragana, Katakana), japanska brajica |
| Službeni status |
| Službeni |  Japan  Palau (Angaur) |
| Jezični kodovi |
| ISO 639-1 | `ja` |
| ISO 639-2 | `jpn` |
| ISO 639-3 | `jpn` |

Japanski samoglasnici
**Japanski jezik** (日本語, *nihongo*) je službeni jezik Japana, a osim toga se govori i u dijelovima Kine, Koreje i Filipina koji su dugo bili pod japanskom vlašću, i raznim Pacifičkim ostrvima, te područjima gdje živi puno japanskih emigranata (SAD, Brazil). Japanski emigranti takođe žive u Perui, Argentini, Australiji (posebno u istorčnim državama) i Kanadi (posebno u Vankuveru gde je 1,4% populacije japanskog porekla).

Naziv jezika je nastao je od sledećih reči:

* 日 (ni, niči) - dan, sunce
* 本 (hon) - izvor, izvori; knjiga, knjige
* 語 (go) - reč, jezik, govor

Reč *nihon* (日本) znači Japan, a *nihongo* (日本語) u bukvalnom smislu jezik Japana.

Postoji nekoliko teorija o nastanku japanskog jezika, ali znanstvenici se još uvijek razilaze u mišljenjima. Najvjerojatnija teorija povezuje japanski s izumrlim jezicima koji su se u prošlosti upotrebljavali na področju korejskog poluotoka i Mandžurije.

Zbog razvoja u dugogodišnjoj izolaciji, teško je pronaći bilo kakve veze između japanskog i drugih jezika. Japanski jezik zajedno s Ryukyu jezicima spada u japansku jezičnu porodicu. Priznavanjem rjukju jezika kao posebnih od strane lingvista, japanski jezik se u naučnoj literaturi sve manje svrstava u izolovane jezike, a kad uskoro rjukju jezici budu u potpunosti standarizovani, japanski jezik će i zvanično izaći iz klasifikacije koja ga svrstava u izolovane jezike, a u novoj klasifikaciji će se sa pravom pojaviti kategorija „japanska porodica jezika“.

## Pismo

Pismo su Japanci preuzeli od Kineza u 5. stoljeću. Za ideografske kineske znakove zvane kandži (漢字) su razvili vlastiti sistem čitanja i iz njih razvili dva fonemska pisma, hiraganu (ひらがな, *hiragana*) i katakanu (カタカナ, *katakana*). Svako od tri pisama ima svoje mjesto i način korištenja. Dok se pojedini kandžiji ili skupine kandžija koriste za zapisivanje imenica i korijena glagola, hiragana se koristi u kombinaciji s kandžijima za zapis gramatičkih nastavaka (glagolska vremena, komparacije pridjeva, i sl.), gramatičke riječi (veznici, članovi itd.) i japanskih riječi za koje ne postoje kandžiji. Katakanom se pišu strane riječi i onomatopejski izrazi, a ponekad se koristi i za naglašavanje pojedinih riječi (slično kao podebljana ili ukošena slova u latinici). Osim ta tri pisma, povremeno se koristi i latinica (ローマ字, *romadži*), uglavnom za kratice i ponekad za naglašavanje riječi. U japanskom sustavu pisanja moguća su dva smjera pisanja:

* okomito (tradicionalan način) - stupci s desna na lijevo, znakovi u stupcu odozgo prema dolje
* vodoravno - redovi odozgo prema dolje, znakovi u redu s lijeva na desno

## Vokabular

Prvobitni japanski jezik zvao se je Jamatokotoba (jezik Jamata). Imao je veoma mali broj glasova, ali je zato imao više kombinacija tih glasova nego današnji japanski. U dodiru sa kineskom kulturom i jezikom, došlo je do velikih promjena u jeziku, što za rezultat ima da današnji japanski rječnik sadrži 55% reči kineskog porekla,5% reči koje su sastavljene i od kineskog i japanskog korena, a samo 35% izvornih čistih japanskih reči.

## Fonologija i izgovor

Japanski jezik ima pet samoglasnika.

Prilično su bliski srpskohrvatskim, s iznimkom nezaobljenog [ɯ] umjesto zaobljenog /u/. Taj glas se izgovara slično njemačkom [ü͍].

Suglasnici koji ne postoje u hrvatskom fonološkom sustavu su [ɕ], bezvučni alveopalatalni frikativ koji se izgovara kao meko /š/, [ɸ], bezvučni dvousneni frikativ koji zvuči kao glas između /f/ i /h/, [ɺ], odnosno [ɾ] najbliži su našem /r/, ali prvi je sličan kombinaciji glasova /r/ i /l/ (/l/ ne postoji kao zaseban fonem u japanskom jeziku), dok je drugi najbliži kombinaciji /r/ i /d/. Oba su klasificirana kao alveolarni dotačnici (*tap* ili *flap* na engleskom), a [ɺ] je lateralan, poput glasa /l/. Hrvatski glas /r/, za razliku od toga, u standardnom jeziku spada u drhtajne glasove (trill). Glas /n/ se izgovara kao /m/ ispred dvousnenih suglasnika /b/, /p/ i /m/, a ispred /k/, /g/ i /n/ se izgovara [ŋ] te postaje velarni nazal.

Glasovi /y/ i /w/ izgovaraju se slično engleskim varijantama, kao u riječima *you* odnosno *we*. U modernom japanskom iza njih ne mogu slijediti samoglasnici /i/ i /e/.
Ostali glasovi bliski su hrvatskom fonološkom sustavu.

Važno je napomenuti kako se, i u govoru i pismu, japanski fonološki sustav temelji na slogovnom izgovoru, pa se glasovi izgovaraju i ponekad modificiraju ovisno o suglasniku koji slijedi samoglasnik. Tako red slogova koji počinju s /t/ ima iznimku kad nakon njega slijedi glas /i/, pa postaje /chi/ (pisano romađijem), te je isti slučaj sa /s/ gdje dobivamo /shi/. Druga iznimka je samoglasnik /u/ koji modificira t-red gdje taj slog glasi /tsu/ izgovara se [cu]. Ta pojava naziva se alofonijom.

## Gramatika

Osnovna značajka japanske gramatike je "subjekt – objekt – predikat" struktura rečenica, za razliku od većine indoeuropskih jezika koji imaju strukturu "subjekt – predikat – objekt". Osim toga postoje samo dva osnovna glagolska vremena, prošlost i sadašnjost (koja se ponekad naziva i "ne-prošlost", zbog činjenice da se upotrebljava i za izražavanje budućnosti). Imenice nemaju spola niti broja. Pravila za konjugaciju glagola i pridjeva su relativno jednostavna i skoro uopće nemaju iznimki, a deklinacije imenica ne postoje.

Iako su osnovna pravila japanskog prilično jasna, problemi pri učenju tog jezika nastaju zbog različitih načina ophođenja ovisno o položaju govornika i njegovih sugovornika na socijalnoj ljestvici. Ovisno o tome da li govorite s nadređenima, nepoznatim osobama, prijateljima ili članovima vlastite obitelji, koriste se različite riječi i različiti glagolski oblici. Osnovna podjela razina "pristojnosti" jezika je na obični oblik (砕けた, *kudaketa*), jednostavni pristojni oblik (丁寧語, *teineigo*) i napredni pristojni oblik (敬語, *keigo*).

Japanski spada u aglutinativne jezike, što znači da gramatički nastavci slijede jedan iza drugog nakon osnove, gdje svaki od njih izražava pojedinačno značenje. Na primjer, poseban nastavak za željni oblik, negaciju i prošlost "sljepljuju" se na osnovni glagolski oblik, kao u 帰りたくなかった (*nisam/nije se želio/la vratiti*).

Nepostojanje roda i broja uzrokuje višeznačnost iskaza ako ga gledamo izvan konteksta. Ipak, padež ili točnije uloga riječi obilježava se *gramatičkim česticama*. Razlikujemo **wa** koji označava temu, kao na primjer u わたし**は**がくせいです (Watashi **wa** gakusei desu, *Ja sam učenik*, doslovno *U vezi mene, učenik jest*), gdje označava da je *ja* tema rečenice. To znači da u idućoj rečenici možemo reći ペット**が**あります (Petto **ga** imasu, *Imam kućnog ljubimca*, doslovno *Ljubimac postoji*) i bit će jasno da može biti riječ samo o govorniku jer se tema nije promijenila. Za razliku od *wa*, **ga** okvirno odgovara padežu nominativa te često označava subjekt rečenice, ali ne mora i temu razgovora, osobito ako mu je *wa* prethodio u tekstu ili govoru.

Još neke učestale gramatičke čestice su: **wo** (izgovara se /o/, riječ koja joj prethodi najčešće je objekt rečenice, odnosno ova čestica najbliža je funkciji akuzativa), **ni** (blizak dativu i lokativu), **no** (izražava posvojnost, blizak genitivu) te **he**(izgovara se /e/, naznačuje smjer kretanja ili slanja).
Sve ove čestice označavaju riječ koja im prethodi.

Iako se ne mijenjaju kao u fleksijski bogatim jezicima, i imenice u japanskom podložne su promjenama. Tu je riječ o derivacijskoj promjeni, jer dodavanjem različitih afikasa (prefiksa i sufiksa) mijenjamo značenje riječi. Na primjer, お金 (*okane*, novac) ili お茶(*ocha*, čaj), sasvim su prihvatljivi bez početnog *o-*, ali dodavanje tog prefiksa ima socijalnu funkciju - izražava više poštovanja i prihvatljivije je da ih rabe osobe ženskog roda. S druge strane, sufiksi poput ～たち (*tachi*) ili ～的 (*teki*) mogu se dodati određenim imenicama da specifično istaknu množinu, odnosno učine imenicu opisnim pridjevom (kao skupina pridjeva koja u hrvatskom jeziku završava na -an: moderan, renesansan itd..).

U japanskom postoje dvije vrste pridjeva. Jedna od njih se upotrebljava slično imenicama (*-na pridjevi*), te im je bliska po gramatičkim pravilima. Oblik im je raznolik, a kad se upotrebljavaju prije imenice završavaju na *-na*. Druga je sličnija glagolima (*-i pridjevi*) te podložna svim gramatičkim nastavcima koji mogu uslijediti nakog glagoskih osnova. Svi završavaju na *-i* u neobilježenom obliku.

Japanski glagoli se po japanskoj klasifikaciji dijele u pet skupina, to većina gramatika pisanih za učenike kojima japanski nije materinski jezik upotrebljava osnovnu podjelu na dvije skupine. To su *-u glagoli* i *-ru glagoli*. Razlikuju se po promjenama koje se događaju na glagolskoj osnovi kod tvorbe nekih glagolskih oblika i po nastavcima koji im se dodaju u nekim oblicima.

Iako su osnovna pravila japanskog prilično jasna, problemi u učenju tog jezika nastaju zbog različitih načina ophođenja ovisno o položaju govornika i njegovih sugovornika na socijalnoj ljestvici. Ovisno o tome razgovarate li s nadređenima, nepoznatim osobama, prijateljima ili članovima vlastite obitelji, upotrebljavaju se različite riječi i različiti glagolski oblici. Osnovna podjela razina "pristojnosti" jezika je na obični oblik (砕けた, *kudaketa*), jednostavni pristojni oblik (丁寧語, *teineigo*) i napredni pristojni oblik (敬語, *keigo*).

## Povezano

* Klasični japanski jezik

## Reference

## Literatura

* Bloch, Bernard (1946). Studies in colloquial Japanese I: Inflection. *Journal of the American Oriental Society*, *66*, pp. 97–130.
* Bloch, Bernard (1946). Studies in colloquial Japanese II: Syntax. *Language*, *22*, pp. 200–248.
* Chafe, William L. (1976). Giveness, contrastiveness, definiteness, subjects, topics, and point of view. In C. Li (Ed.), *Subject and topic* (pp. 25–56). New York: Academic Press. ISBN 0-12-447350-4.
* Dalby, Andrew. (2004). "Japanese," in *Dictionary of Languages: the Definitive Reference to More than 400 Languages.* New York: Columbia University Press. 10- ISBN 0-231-11568-7/13-. ISBN 978-0-231-11568-1.; 10- ISBN 0-231-11569-5/13-. ISBN 978-0-231-11569-8.; OCLC 474656178
* Frellesvig, Bjarke (2010). *A history of the Japanese language*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-65320-6.
* Kuno, Susumu (1973). *The structure of the Japanese language*. Cambridge, MA: MIT Press. ISBN 0-262-11049-0.
* Kuno, Susumu. (1976). "Subject, theme, and the speaker's empathy: A re-examination of relativization phenomena," in Charles N. Li (Ed.), *Subject and topic* (pp. 417–444). New York: Academic Press. ISBN 0-12-447350-4.
* Martin, Samuel E. (1975). *A reference grammar of Japanese*. New Haven: Yale University Press. ISBN 0-300-01813-4.
* McClain, Yoko Matsuoka. (1981). *Handbook of modern Japanese grammar:* 口語日本文法便覧 [*Kōgo Nihon bumpō*]. Tokyo: Hokuseido Press. ISBN 4-590-00570-0; ISBN 0-89346-149-0.
* Miller, Roy (1967). *The Japanese language*. Chicago: University of Chicago Press.
* Miller, Roy (1980). *Origins of the Japanese language: Lectures in Japan during the academic year, 1977–78*. Seattle: University of Washington Press. ISBN 0-295-95766-2.
* Mizutani, Osamu; & Mizutani, Nobuko (1987). *How to be polite in Japanese:* 日本語の敬語 [*Nihongo no keigo*]. Tokyo: The Japan Times. ISBN 4-7890-0338-8.
* Shibatani, Masayoshi (1990). „Japanese”. u: Comrie, B.. *The major languages of east and south-east Asia*. London: Routledge. ISBN 0-415-04739-0.
* Shibatani, Masayoshi (1990). *The languages of Japan*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN [[Posebno:BookSources/0-521-36070-6 (hbk); ISBN 0-521-36918-5 (pbk)|0-521-36070-6 (hbk); ISBN 0-521-36918-5 (pbk)]].
* Shibamoto, Janet S. (1985). *Japanese women's language*. New York: Academic Press. ISBN 0-12-640030-X. Graduate Level
* Tsujimura, Natsuko (1996). *An introduction to Japanese linguistics*. Cambridge, MA: Blackwell Publishers. ISBN [[Posebno:BookSources/0-631-19855-5 (hbk); ISBN 0-631-19856-3 (pbk)|0-631-19855-5 (hbk); ISBN 0-631-19856-3 (pbk)]].
* Tsujimura, Natsuko (Ed.) (1999). *The handbook of Japanese linguistics*. Malden, MA: Blackwell Publishers. ISBN 0-631-20504-7. Readings/Anthologies
* Vovin, Alexander (2010). *Korea-Japonica: A Re-Evaluation of a Common Genetic Origin*. University of Hawaii Press. ISBN 978-0-8248-3278-0.
* Rudolf Lange (1907). Christopher Noss. ur. *A text-book of colloquial Japanese* (revised English izd.). TOKYO: Methodist publishing house. str. 588. Pristupljeno 1 March 2012. (All rights reserved, copyright 1903 by Christopher Noss; reprinted April 1907 by the Methodist Publishing House, Tokyo, Japan) (Original from the New York Public Library) (Digitized Apr 2, 2008)
* Rudolf Lange (1907). Christopher Noss. ur. *A text-book of colloquial Japanese* (revised English izd.). TOKYO: Methodist publishing house. str. 588. Pristupljeno 1 March 2012. (All rights reserved; copyright 1903 by Christopher Noss; reprinted April 1907 by the Methodist Publishing House, Tokyo, Japan) (Original from Harvard University) (Digitized Oct 10, 2008)
* Rudolf Lange, Christopher Noss (1903). *A Text-book of Colloquial Japanese* (English izd.). The Kaneko Press, North Japan College, Sendai: Methodist Publishing House. str. 573. Pristupljeno 1 March 2012. (Tokyo Methodist Publishing House 1903)
* Rudolf Lange (1903). Christopher Noss. ur. *A text-book of colloquial Japanese: based on the Lehrbuch der japanischen umgangssprache by Dr. Rudolf Lange* (revised English izd.). TOKYO: Methodist publishing house. str. 588. Pristupljeno 1 March 2012. (All rights reserved; copyright 1903 by Christopher Noss; reprinted April 1907 by the Methodist Publishing House, Tokyo, Japan) (Original from the University of California) (Digitized Oct 10, 2007)
* Shibatani, Masayoshi. (1990). *The languages of Japan*. Cambridge: Cambridge University Press
* „Japanese Language”. MIT. Pristupljeno 2009-05-13.
* 大野晋 日本語の起源 (*Ōno Susumu: Nihongo no kigen* = Die Entstehung der Japanischen Sprache), Tokyo 1957.
* Association for Japanese-Language Teaching: *Japanisch im Sauseschritt 1* Universitätsausgabe mit Kana und Kanji. Doitsu Center Ltd., Tokyo 2002, ISBN 4-9900384-5-2. (offiziell an den deutschen Volkshochschulen verwendetes Lehrbuch)
* Jonathan Bunt: *The Oxford Japanese Grammar and Verbs*. 2003, ISBN 0-19-860382-7.
* Detlef Foljanty, Hiroomi Fukuzawa: *Japanisch intensiv.* 3 Bände. 1998, ISBN 978-3-87548-137-2.
* Bruno Lewin: *Abriß der japanischen Grammatik auf der Grundlage der klassischen Schriftsprache*. Harrassowitz, Wiesbaden 1959.
* Christine Liew: Japan 2.0 - Eine Lesetour durch Social Media und andere Welten. Buske, 2012. ISBN 978-3-87548-625-4
* Roy Andrew Miller: *Die japanische Sprache.* iudicium, München, ISBN 3-89129-484-0. (aktuelle Auflage 2000)
* Keiichiro Okutsu / Akio Tanaka: *Japanisch. Eine Einführug in Grammtik und Wortschatz*, Julius Groos Verlag Tübingen 2013. ISBN 978-3-87276-883-4.
* Jens Rickmeyer: 'Japanische Morphosyntax*. Groos, Heidelberg, ISBN 3-87276-718-6. (Auflage 1995)*
* Eriko Sato: *Japanese Demystified*, 2008, ISBN 978-0-13-135838-6. (gute Einführung in die japanische Sprache und Schrift für Anfänger)
* Barbara E. Riley: *Aspects of the Genetic Relationship of the Korean and Japanese Languages*. Ph. D. Thesis, University of Hawaii, 2003.
* Christopher I. Beckwith: *Koguryo – The Language of Japan's Continental Relatives*. 2. Aufl. Brill, Leiden u. Boston 2007.
* Paul K. Benedict: *Japanese – Austro-Tai*. Karoma, Ann Arbor 1990.
* Shichiro Murayama: *The Malayo-Polynesian component in the Japanese language*. *Journal of Japanese Studies*. Bd. 2/2, 1976, S. 413–436.
* Alexander Vovin: *Is Japanese related to Austronesian?* *Oceanic Linguistics*. Bd. 33/2, 1994, S. 368–390.
* Сыромятников Н. А. (1972). *Древнеяпонский язык*. М..
* Алпатов В. М. (2003). *Япония: язык и общество*. M.: Муравей.
* Язык // В стране восходящего солнца : Очерки и заметки о Японии / [Соч.] Григория де-Воллана. — 2-е испр. и доп. изд. — Санкт-Петербург ; Москва : т-во М. О. Вольф, 1906 (Санкт-Петербург). — [4], 566, V с. : фронт. (портр.), ил.; 22.
* Эрико Сато (2013). *Японский язык для чайников, 2-е издание*. М.: Диалектика». ISBN 978-5-8459-1880-2.
* Эрико Сато (2014). *Разговорный японский для чайников*. М.: Диалектика». ISBN 978-5-8459-1884-0.
* Лаврентьев Б. П. (1992). *Самоучитель японского языка*. М..
* Akamatsu, Tsutomu. (2000). *Japanese phonology: A functional approach*. München: LINCOM EUROPA. ISBN 3-89586-544-3.
* Фельдман-Конрад Н. И. (1977). *Японско-русский словарь иероглифов*. M..
* Фельдман-Конрад Н. И., Цын М. С. (1979). *Учебник научно-технического перевода. Японский язык*. М..
* Bloch, Bernard. (1950). *Studies in colloquial Japanese IV: Phonemics*. **26** (Language izd.). pp. 86—125.
* 新日本語の基礎. Association for Overseas Technical Scholarship (AOTS)
* „Материалы по японскому языку”. Arhivirano iz originala na datum 2012-06-27. Pristupljeno 2015-04-30.
* „Материалы по японской письменности”. Arhivirano iz originala na datum 2011-08-22. Pristupljeno 2015-04-30.
* „Материалы по фонетике и грамматике японского языка”. Arhivirano iz originala na datum 2011-08-22. Pristupljeno 2015-04-30.

## Vanjske veze

* Japanski jezik za početnike Arhivirano 2006-02-12 na Wayback Machine-u na APLO Learning Center
* Kana tetradь ili papka (PDF)
* AKSER Brasil - Japanski jezik - Let´s Learn Japanese in Videos Arhivirano 2009-02-02 na Wayback Machine-u
* National Institute for Japanese Language and Linguistics
* Foreign Service Institute Japanese course, audio, assignments, G+ hangouts and media sources Arhivirano 2014-09-17 na Wayback Machine-u
* Japanese Language Student's Handbook
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
* Japanski jezik - abeceda (PDF)
* Japanisch na Projektu Open Directory
* Jens Rickmeyer, Japanisch und der altaische Sprachtyp – eine Synopsis struktureller Entsprechungen (PDF; 553 kB)
* Vaclav Blazek, Current Progress in Altaic Etymology (PDF, englisch; 568 kB)
* Umfangreicher Online-Einführungskurs in die Japanische Sprache
* Русско-японский, японско-русский словарь онлайн Электронная версия Большого японско-русского словаря под редакцией академика Н. И. Конрада.
* Русско-японский, японско-русский словарь онлайн Yakuru
* Минна но Нихонго Уроки японского языка + Японско-русский и русско-японский словарь онлайн
* YYNIHONGO.JP
* ЯРКСИ — японско-русский словарь иероглифов
* ЯРП — машинный онлайновый японско-русский переводчик Arhivirano 2014-07-01 na Wayback Machine-u
* Японско-русский и русско-японский словарь (кандзи, кана и киридзи) Arhivirano 2012-05-13 na Wayback Machine-u
* Лексика по экономической тематике
* Японско-русский и русской-японский он-лайн словарь: Arhivirano 2012-01-15 na Wayback Machine-u + программа подстрочного перевода.
* Японско-русские словари и глоссарии Yakusite.ru: + онлайн словари
* EJLookup, Японский словарь онлайн Arhivirano 2013-02-10 na Wayback Machine-u
* Русско-японские уроки на Интернет Полиглоте Arhivirano 2016-03-17 na Wayback Machine-u
* Уроки японского языка с NHK World
* Кана Copybook (PDF)
* Японский язык: — Технический аспект.
* Японский язык по аниме: — Уроки японского языка по аниме, с грамматическими комментариями.
* Запись японских иероглифов
* Словарь грамматических конструкций Японского языка Arhivirano 2012-12-08 na Wayback Machine-u
* „Японский язык — аудиоуроки”. Arhivirano iz originala na datum 2011-08-22. Pristupljeno 21.11.2010.
* Подборка полезных ссылок для японистов Arhivirano 2013-06-06 na Wayback Machine-u