# Dijalog Spasitelja

| Dijalog Spasitelja
 |
| --- |
|  |
| **Nastanak** | 2. vek ili kraj 1. veka
 |
| **Mesto** |  |
| **Jezik** | koptski jezik, verovatno prevod sa grčkog
 |
| **Pripisano** |  |
| **Izvori** |  |
| **Rukopisi** | jedini spis u kodeksu III knjižnice Nag Hamadi
 |
| **Auditorij** | rani hrišćani
 |
| **Tematika** | razgovor uskrslog Isusa sa Judom, Marijom i Matejom
 |

**Dijalog Spasitelja** (lat. *Dialogus Salvatoris*) je ranohrišćanski apokrifni spis iz 2. vijeka, otkriven u 20. vijeku okviru knjižnice Nag Hamadi.

Radnja se sastoji u razgovoru uskrslog Isusa i učenika. Autor djela se ne navodi u tekstu. Mnoge Isusove izreke imaju paralele u Evanđeljima po Mateju, Luki i Ivanu, a osobito u Tominom evanđelju. Malo je vjerojatno da je autor ovoga djela išta preuzeo iz navedenih spisa; prije je riječ o ne­ovisnim paralelama s izrekama koje nalazimo u Tominom evanđelju i Evanđe­lju po Ivanu.

Unatoč izrazito gnostičkom opisu iskustva krštenja, Dijalog Spasitelja ne bi se mogao shvatiti kao običan proizvod gnostičke teologije; on prije nalikuje Evanđelje po Ivanu, po nastojanju da nanovo protumači Isusove izreke u kontekstu gnostičke misli.

## Historija

Spis je sačuvan samo u jednom, ponešto fragmentarnom rukopisu, iz Nag Hamadi zbirke. Dijalog Spasitelja se ne spominje ni u jednom antičkom izvoru, pa nema vanjskih potvrda datuma njegovog nastanka. Dijelovi spisa se razlikuju u stilu i sadržaju te se pretpostavlja da je riječ o knjizi za­pisa iz različitih razvojnih stupnjeva kršćanstva. Na osnovu podudarnosti između autorovog shvaćanja krštenja, i deutero-pavlinskih poslanica, dalo bi se zaključiti da je djelo izvorno nastalo na grčkom jeziku na prijelazu između prvog i drugog stoljeća, dok je u postojećem obliku sastavljeno u 2. vijeku.

U nekim slučajevima je razvoj Isusovih izreka teološki manje kompleksan nego u paralelama iz Evanđelja po Ivanu, što ide u prilog datiranju izvornog teksta prije kraja 1. vijeka.

## Sadržaj

Veći deo sadržaja čini razgovor uskrslog "Spasitelja" ili "Gospodina" (uobičajene titule za Isusa), sa učenicima Judom, Marijom i Matejom.

Prema Dijalogu Spasiteljevom, Isus upozorava svoje učenike »*da se mole na mestu gde nema žene*«, i »*da unište dela ženskosti*...«  Ta je tema, neprekidnost ženskoga djela, odnosno produženje ljudske vrste putem rađanja, istaknuta u posljednjem dijelu di­jaloga. U svim ovim slučajevima meta nije žena nego sila seksualnosti. Tako Marija Magdalena, zajedno sa Judom i Matejom, odbacuje »dela ženskosti« – što očigledno znači polni snošaj i razmnožavanje. Neki autori tumače da "uništenje djela ženskosti" ne govori o seksualnoj askezi, već o tajnom rođenju kroz onoga "koji dola­zi od Oca".

O ulozi žene u procesu spasenja se govori eksplicitnije nego u veći­ni drugih ranokršćanskih djela (bliske paralele nalazimo u Evanđelju po Egipćanima), a Marija se visoko cijeni kao »žena koja je spoznala sve« (139,11-13).

"Mjesto istine" nije određeno u smislu postoja­nja onkraj zemaljskoga, već kao mjesto gdje Gospodin jest. Kad Matej traži od Isusa da mu pokaže »mesto života«, on odgovara: »*Svaki (od vas) koji je spoznao sebe video ju je*.« Ova izreka, koja takođe ima paralele u Evanđelju po Tomi, upućuje učenike na njih same, na samootkrivanje.

## Kritika teksta

Proučavaoci predpostavljaju da je razgovor Isusa i učenika bio sadržaj izvornog spisa. Ovaj izvorni tekst sačuvan je u sljedećim dijelovima: 124,23-127,19; 128,23-129,16; 131,19-133,21(?); 137,3-146,20, i čini oko 65% postojećeg teksta.

Originalnom dijalogu je dodano i nekoliko drugih tra­dicionalnih zapisa:

* fragmenti mita o stvaranju (127,19-131,18), koji se temelji na Post 1-2. Mit kazuje kako je voda, izvorno odvojena od zemlje zidom vatre, učinila svijet plodnim. U 128,1-129,12, autor prekida pripovijest o ovom mitu da bi protu­mačio pojam duha.
* kozmološki popis mudrosti (133,23-134,24). Autor dodaje ko­mentare o korijenu zla i o krštenju.
* apokaliptična vizija čiji su fragmenti još prepo­znatljivi u 134,24-137,2. Vizija, koja se odigrava na visokoj planini s koje se vidi čita­vo nebo i zemlja, izvorno je govorila o spasenju duše i njezinom ustoličenju pred Bo­gom u novome ruhu. Taj proces objašnjava anđeoska figura imenom "Sin Čovječji", naziv koji se u Dijalogu Spasitelja niti jednom ne upotrebljava za Isusa.
* uvodni pasus (120,2-124,22) koji sadrži ohrabrenje, molitvu zahvale, te raspravu o prolasku du­še kroz nebeske moći.

## Analiza

Kratke dijaloške forme između Isusa i učenika se podudaraju s onima iz Evanđelja po Ivanu.

Uvodni pasus, koji je vjerojatno dodao posljednji urednik ove zbirke zapisa, rabi afirmirani kršćanski soteriološki rječnik, uz aluzije na Pavlove poslanice; krštenje je shvaćeno na isti na­čin kao u Ef 2, 1-6 i Kol 3, 1-4; oni koji su kršteni već su prošli kroz smrt u ži­vot. Također sadrži i referencu na Evanđelje po Ivanu (Iv 1,18)

Isusova izreka o traženju, pronalaženju, čuđenju, vladavini i počivanju, koja ima paralele u Evanđelju po Tomi, predstavlja svojevrsni eshatološki raspored koji se razrađu­je u dijalozima ovog spisa. Učenici su tražili, našli i zadivili se, no njihova vladavina i spokoj doći će kasnije. U sadašnjem trenutku oni još nose breme puti, odnosno "djela ženskosti".

Saopćenja uskrsnulog Isusa o kozmološkim pitanjima su srodna s prve tri knjige Pistis Sophia.

## Izvori

## Povezano

* Knjižnica Nag Hamadi
* Ranohrišćanski spisi

## Vanjske veze

* (`en`) Dialogue of the Saviour (gnosis.org)
* (`en`) Dialogue of the Saviour (early christian writings)
* (`sh`) Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u