Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Pismo Eugnosta

**Pismo Eugnosta** (poznato i kao **Eugnost Blaženi** po svom autoru) je gnostički spis iz 1. veka, otkriven u okviru zbirke Nag Hamadi. Eugnost počinje kao formalno pismo učitelja svojim učenicima, no postupno po­prima svojstva govora otkrivenja. U djelu se ne primjećuje kršćanski utjecaj i može se smatrati gnostičkim djelom u klasičnom smislu.

Sačuvane dvije verzije Eugnosta se u važnijim dijelovima znatno razlikuju, svjedočeći time o dugom razdoblju upotrebe.

Veći deo deksta je iskorišten za sastavljanje hrišćanskog apokrifa Sofije Isusa Krista.

## Nastanak

Mjesto nastanka Eugnosta je, po svoj prilici, Egipat. Činjenica da se stoici, epikurejci i astrolozi nazivaju "svi filozofi" upućuje na vrlo rani datum na­stanka, ne kasniji od 1. stoljeća n.e. Moguće je da su Eugnost i Sofija Isusa Kris­ta utjecali na setijance-ofite, koje opisuje Irenej, a neki pretpostavljaju da su utjecali i na valentinizam.

## Sadržaj

Spis je, čini se, namijenjen širem čitateljskom krugu zainteresiranom za religijsko-filozofska pitanja. Glavna je namjera autora (Eugnost - koji najbolje zna) ustvrditi i opisati postojanje nevidljivog, nadnebeskog predjela onkraj vidljivog svijeta - predjela o kojemu nema spomena u razmat­ranjima filozofa (čiji pogledi, kako su opisani, nalikuju onima stoika, epikurejaca i babilonskih astrologa). Tim predjelima vlada hijerarhija od pet glavnih božan­skih bića: Nerođeni Otac; njegov odraz, nazvan Samo-Otac; hipostazirana moć Samo-Oca, Besmrtni Čovjek, koji je androgin; androgini sin Besmrtnog Čovjeka, Sin Čov­ječji; i androgini sin Sina Čovječjeg, Spasitelj. Imena ženskih aspekata posljednje tro­jice sva uključuju pojam Sofije. Svako od tih božanskih bića posjeduje vlastitu sferu ili eon, te brojne sluge i potčinjene. Posebna skupina, nazvana "naraštaj nad kojimene postoji kraljevstvo od kraljevstava koja postoje", potječe od Nerođenog Oca, i svoj istinski dom nalazi uz njega. Neizreciva radost i neizrazivo slavlje obilježja su posto­janja u tom nadnebeskome predjelu; iz njega potječe sav ustroj i sve vrste koje se ko­riste za daljnje stvaranje. Traktat završava dodatkom o kra­ljevstvu Besmrtnoga Čovjeka, koje je naš eon.

## Izvori

## Povezano

* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze

* (`en`) The Gnostic Society Library
# Sofija Isusa Hrista

**Sofija Isusa Krista** (ili **Mudrost Isusa Hrista**) je gnostički spis otkriven u okviru zbirke Nag Hamadi. Nastao je krajem 1. ili početkom 2. veka. Za sadržaj Sofije Isusa Krista je iskorišten nehrišćanski tekst Poslanica Eugnosta iz 1. veka, prilagođen tako što je dodat hrišćanski uvod, i na mesto naratora stavljen Isus.

Isusovi učenici spomenu­ti u spisu, Filip, Matej, Toma, Bartolomej i Marija, odražavaju gnostičku tradiciju po kojoj su upravo ti učenici izraziti gnostici, i koji se redovno stavljaju u opreku sa učenicima koji su "ortodoksni", poput Petra i Ivana.

## Nastanak

Uzevši u obzir datum nastanka Eugnosta, ne bi bilo iznenađujuće da je Sofija Isusa Krista sastavljena ubrzo nakon dolaska kršćanstva u Egipat, u dru­goj polovici 1. stoljeća n.e. Tu pretpostavku dodatno učvršćuje prilično nepolemičan ton traktata.

## Sadržaj

Rukopis počinje sledećom rečenicom, u kojoj se pored muških učenika pominju i Isusove učenice:

> Nakon što je (Isus) ustao iz mrtvih, njegovih dvanaest učenika i sedam žena nastaviše da ga slede i odoše u Galileju, do gore koja se zove "Proricanje i Radost".
>
>

Tu se učenici okupljaju na gori, i »*tada im se pojavljuje Iskupitelj, ne u svom prvobitnom obliku, već kao nevidljivi duh. Ali njegova pojava bila je pojava velikog anđela svetlosti*.« Odgovarajući na njihovo čuđenje i užasavanje, on se smeši i nudi im da ih poduči tajnama (gr. mysteria) svetog plana »*za vasionu i njenu sudbinu*.«

Ovaj spis naglašava kontrast između „gnostičkih“ i „pravovernih“ apostola. U prvu grupu spadajuju Filip, Toma, Vartolomej i Marija, dok se među pravovernima izdvajaju Petar, Matej i Jovan. Tekst takođe prenosi da je Spasitelj rekao učenicima: „*Dadoh vam vlast nad svim stvarima kao deci [ne sinovima! M.V.] Svetlosti*...“

## Izvori

## Povezano

* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze

* (`en`) Sophia of Jesus Christ (gnosis.org)
* (`sh`) Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u
* (`en`) PBS Article
# Pojam naše velike moći

Kodeksi zbirke Nag Hammadi, otkrivene u Egiptu 1945.
**Pojam naše velike moći** je gnostički spis otkriven u 20. vijeku okviru knjižnice Nag Hamadi.

Spis je kršćansko gnostička povijest spasenja. Počevši s po­stankom, ona bilježi djelovanje Božje pravde i milosti u sukobu dobra i zla, i zavr­šava s konačnim blaženstvom. Traktat je "apokaliptičan", odnosno kulminira u dramatičnom opisu svršetka svijeta.

Budući da je naslov vjerojatno preuzet iz prvoga retka, može ga se shvatiti i kao "razumijevanje naše velike moći" ili "znanje o našoj velikoj moći".

## Nastanak

Sam jezik traktata, mješavina sahidičkog i subakmimičkog dijalekta koptskog, zahtijeva objašnjenje. Moguće je daje pisar koji je govorio sahidički jednostavno po­kušao prevesti subakmimički spis na svoj dijalekt. Neki, međutim, smatraju da je jezik traktata "proto-sahidički", starija varijanta koptskoga jezika od, primjeri­ce, sahidičkog Novog zavjeta.

Pitanja o datumu i mjestu nastanka traktata isprepliću se sa pitanjima o jeziku na kojem je sastavljen i njegovoj pozadini. Ako se ispostavi daje jezik proto-sahidički, tad je datum nastanka traktata vjerojatno raniji. U tekstu se, međutim, jas­no spominje anomejska hereza; te ako taj navod nije naknadno dodan, djelo će smjestiti u 4. sto­ljeće n. e.

## Sadržaj

> Onaj tko spozna našu veliku moć postat će nevidljiv, i vatra ga neće moći proždrijeti. No, ona će pročistit i uništiti sve što posjeduje­te.
>
>

"Naša velika moć" iz djela jest vrhovni Bog. On je transcendentan i "iznad svih si­la", uključujući i starozavjetnog Boga, "Oca tjelesnosti". On se, ipak upli­će u tijek povijesti; on je taj koji spašava Nou od potopa. Već se u prvih nekoliko redaka traktata jasno daje do znanja da čovjekovo spa­senje ovisi isključivo o poznavanju naše velike moći.

Na način karakterističan za apokalipsu, traktat cijelu povijest dijeli u tri "eona".Prvi, "eon tjelesnosti" završava s potopom. U drugome, "psihičkom eonu" pojavljuje se objavitelj. Drugi eon završava ratom između zlih anđeoskih vladara - "arhonata" - pojavom lika antikrista, i nestankom svijeta u plamenu. Iako vatra proždire tvar, ona pročišća­va duše; zajedno sa "svecima", pročišćene duše žive zauvijek u "neuništivom eonu" velike moći.

## Izvori

## Povezano

* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze

* (`en`) Authoritative Teaching (gnosis.org)
* (`en`) Authoritative Teaching (early christian writings)
* (`sh`) Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u
# Druga rasprava velikog Seta

**Druga rasprava velikog Seta** je gnostički spis iz 3. vijeka otkriven u okviru zbirke Nag Hamadi.

Spis govori o zlim vladarima duha, arhontima, te polemiše protiv ortodoksnog hrišćanstva suprotstavljajući mu »pravu crkvu« gnostika.

## Sadržaj

U spisu se iznosi gledište da je hebrejski bog zapravo zli duhovni vladar (arhont):

> Jer, Arhont je bio predmet podsmijeha zato što je rekao: "Ja sam Bog, i nema većega od mene. Samo ja sam Otac, Gospodin, i nema drugoga do mene. Ja sam ljubomoran Bog, koji grijehe otaca prenosi na djecu trećega i četvrtoga naraštaja."
>
>

Suprotstavljeni vladarima tame su sinovi svetlosti. Govoreći u ime sinova svetlosti, pisac piše o progonima:

> Mrzeli su nas i progonili ne samo oni koji su neznalice (pagani) nego i oni koji misle da uzdižu ime Hristovo, jer nisu bili svesni da su prazni, nisu znali ko su, kao glupe životinje.
>
>

Spasitelj objašnjava da su te osobe napravile imitaciju prave crkve, »*objavivši doktrinu mrtvog čoveka, i laži, da bi to ličilo na dobrotu i čistotu savršene crkve*«. Takvo učenje, optužuje spis, miri hrišćane sa strahom i ropstvom podstičući ih da se priklone zemaljskim predstavnicima zlog tvorca (demijurga), koji, u svojoj praznoj »slavi«, izjavljuje: »*Ja sam Bog i ne postoji drugi osim mene*.« Takve osobe proganjaju one koji su dostigli oslobođenje kroz gnozu, pokušavajući da ih odvuku od »istine njihove slobode«. Spis tome protivstavlja istinsku crkvu koju karakteriše zajedništvo njenih pripadnika s Bogom, kao i njihovo međusobno zajedništvo:

> »ujedinjeni prijateljstvom večitih prijatelja, koji ne znaju ni za neprijateljstvo niti za zlo, nego su ujedinjeni mojom gnozom... u prijateljstvu jedan s drugim«.
>
>

Oni su bliski kao da su u »duhovnom venčanju«, jer žive »u očinstvu i materinstvu i racionalnom bratstvu i mudrosti« kao oni što se vole kao »srodne duše«.

Govoreći o stradanju Isusa, spis iznosi doketsko stanovište, navodeći sledeće Isusove reči:

> ... bio je to neko drugi koji je popio žuč i sirće; nisam to bio ja. Udarili su me štapom; bio je to drugi, Simon, koji je nosio krst na plećima. Bio je to drugi kome su stavili krunu od trnja. A ja sam se radovao na visini ... zbog njihove greške ... ja sam se smejao njihovom neznanju.«
>
>

## Analiza

Tumačenje da je Šimun iz Cirene razapet je umjesto Isusa koji se tomu smije, kao što se navodi u ovom spisu, Irenej pripisuje gnostiku Bazilidu.

## Literatura

* J. A. Gibbons, *A Commentary on »The Second Logos of the Great Seth«* (New Haven, 1972).

## Izvori

## Povezano

* Doketizam
* Gnosticizam
* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze

* (`en`) The Second Treatise of the Great Seth (gnosis.org)
* (`sh`) Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u
# Zostrijan

**Zostrijan** (*Zostrianos*) je najduži gnostički spis otkriven u 20. vijeku okviru knjižnice Nag Hamadi, koji opisuje tehniku duhovne discipline.

Nažalost, spis je pretrpio velika oštećenja prije nego je pronađen i konzerviran, te je zbog toga gotovo svaka stranica nepotpuna, dok su od nekih saču­vani samo fragmenti. Zostrijan je dobar primjer kako su gnostici kombinirali mitološki pogled na svijet i filozofsko tumačenje, utemelje­no na Platonovoj misli.

## Sadržaj

Zostrianos opisuje kako je jedan duhovni učitelj postigao prosvetljenje postavljajući na taj način program za druge. Zostrian kaže da je najpre morao da se oslobodi fizičkih želja, verovatno asketskim metodima. Drugo, morao je da smanji »haos u duhu« meditacijom. Zatim, kaže on, »nakon što sam se tako pripremio, ugledao sam savršeno dete« – viziju božanskog prisustva. Kasnije, kaže on, »*razmišljao sam o tim stvarima da bih ih razumeo ... Nisam prestao da tragam za mestom odmora dostojnim mog duha*.« No, postavši »duboko uznemiren«, nezadovoljan svojim napredovanjem, otišao je u pustinju, nejasno predviđajući da će ga ubiti divlje zveri. Tamo je najpre doživeo viziju »glasnika spoznaje večne Svetlosti,« a zatim mnoge druge vizije o kojima priča da bi ohrabrio ostale:

> »Zašto oklevate? Tražite kad ste traženi; kad ste pozvani, slušajte ... gledajte Svetlost. Bežite od tame. Ne dozvolite da vas zavedu i unište.«
>
>

## Analiza

Mitološka gnoza u Zostrijanu postulira visokog boga zvanog *trostruko moćan ne­vidljivi duh*, iz kojeg je sve ostalo emaniralo. Fizički svijet i oni koji ga nastanjuju predstavljaju najnižu i najneukiju razinu. Između tog svijeta i Duha nalazi se gotovo beskrajan sustav eona zvan Barbelo, koji se tumači kao "misao" Duha. Barbe­lo je podijeljen je u tri sastavna eona: najviši eon zove se *Kalyptos* (skriveni eon), u sredini se nalazi *Protophanes* (prvoukazujući eon), a na dnu je *Autogen* (samorođeni eon). Svaki od tih eona ima svoj vlastiti sustav bića zvanih svjetlosti, slave, anđeli, vode itd.

Zostrijan postavlja pitanja o tome kako je promjenjiv svijet nastao iz nepromjenjiva izvora, ili zbog čega postoje različite vrste duša, životinja ili ljudi. Odgovori anđeoskih učitelja glase da je svaki sloj svemira oblikovan po uzoru na sloj iznad njega, i da je svaki idući sloj manje savršen od svog uzora.

U svojoj je filozofiji i mitologiji Zostrijan sličan trima traktatima iz zbirke Nag Hammadi: Tri Setove stele (VII,5), Marsanesu (X,1) i Alogenu (XI,3). Izuzmemo li nekoliko aluzija na Novi zavjet u postojećem tekstu, ne čini se da se autor Zostrijana posebno zanimao za kršćanstvo.

Traktat rabi pojmo­ve neoplatonističke Plotinove škole. Gotovo je nedvojbeno da je ovaj traktat isto­vjetan onome koji se spominje kod Porfirija (Vit. Plot., 16), kao jedno od lažnih ot­krivenja koja su kružila u Plotinovo vrijeme.

## Izvori

## Povezano

* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze

* (`en`) Zostrianos (gnosis.org)
* (`sh`) Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u
# Melhisedek

Susret Abrahama i Melhisedeka (16. vek)
**Melhisedek** (hebrejski: מַלְכִּי־צֶדֶק "melhi" - kralj, "tsedek"-pravda), starozavetni kralj i prvosveštenik.

## Melhisedek u Bibliji

### U Starom zavetu

U Starom zavetu, Melhisedek se pominje u Knjizi postanja (14:18), i Psalmima Davidovim (109:4).

Po povratku Abrahama iz ropstva, Melhisedek ga pozdrava hlebom i vinom, blagoslovi ga i prima desetinu od vrednosti oduzetih kao plen od neprijatelja. Njihov susret, po svemu sudeći, bilo je mesto gde je kasnije izgrađen Jerusalim.

### U Novom Zavetu

Susret Abrahama i Melhisedeka (13. vek)
U Novom zavetu, Melhisedek se pominje sa velikim poštovanjem. On se pominje kao neko ko nije imao samo zemaljskog oca i majku, već kao neko čiji preci i naslednici nemaju početka niti kraja, nalik Sinu Božijem, tako da on ostaje sveštenik zauvek.

"Jer ovaj Melhisedek beše car salimski, sveštenik Boga Najvišeg, koji srete Avraama kad se vraćaše s boja careva, i blagoslovi ga; Kome i Avraam dade desetak od svega. Prvo dakle znači car pravde, potom i car salimski, to jest car mira: Bez oca, bez matere, bez roda, ne imajući ni početka danima, ni svršetka životu, a ispoređen sa sinom Božijim, i ostaje sveštenik doveka". (Poslanica Jevrejima 7.1).

## Vanjske veze
# Petrova poslanica Filipu

**Petrova poslanica Filipu** je kraći gnostički ranohrišćanski spis otkriven u okviru zbirke Nag Hamadi.

Po­stoje sličnosti između ovog teksta i prve polovice Djela apostolskih, uključujući prizore, teme i izraze koji su prisutni u oba teksta.

## Nastanak

Na temelju paralela s Ivanovim apokrifom i djelima Irenejevim, pretpostavlja se da je Petrova poslanica Filipu napisana krajem drugoga ili početkom trećeg stolje­ća. Sudeći po prisutnosti grčkih posuđenica i idioma, autor teksta vjerojatno je pisao na grčkom jeziku. Konačno, grčki je tekst preveden na koptski, te uključen u Kodeks VIII knjižnice Nag Hammadi.

## Sadržaj

Pismo Petra Filipu govori kako se posle Isusove smrti apostoli, sa svojim vođom, Petrom, okupljaju na Maslinskoj gori, i primaju ondje pouku od uskrslog Spasitelja. Dok su učenici molili na Maslinovoj gori, velika svetlost se pojavila, tako da je planina zasjajila. Onda im se jedan glas obratio govoreći: »*Poslušajte ... Ja sam Isus Hrist koji je s vama zauvek*«. Zatim, dok su ga učenici zapitkivali o tajnama vasione, odgovarao im je »*glas koji je dolazio iz svetlosti*«.

Vrativši se u Jeruzalem, apostoli pod­učavaju u hramu, bave se iscjeliteljstvom, a kasnije, ispunjeni duhom svetim, kreću na svoj put propovijedanja.

## Analiza

Petrova poslanica Filipu očito je kršćansko-gnostički tekst. U cjelini uzevši, nju bi valjalo promatrati kao dio predaje o Petru; Petar je vo­đa i propovjednik među apostolima, te ga se može opisati kao vođu vlastite skupine učenika (139,10). Jedini apostol koji se poimence spominje jest Fi­lip, koji je spreman prihvatiti Petrovu vlast i čije mjesto u tekstu treba naglasiti visoki Petrov autoritet.

Autor Petrove poslanice Filipu očito je bio upoznat s ranokršćanskim teksto­vima, želeći uspostaviti kontinuitet s tom starijom predajom. Gnostički su elementi jasno vidljivi u pripovjednom okviru poslanice, osobito u Spasiteljevu otkrivenju danom kao odgovor na pitanja apostola. Prva četiri odgovora (135,8-137,13) predstavljaju gnostičko gledište o padu u nedostatak i postizanju ispunje­nja, te o zatočeništvu i borbi gnostika u svijetu.

## Povezano

* Poslanica
* Knjižnica Nag Hamadi

## Izvori

## Vanjske veze

* (`en`) Letter of Peter to Philip (gnosis.org)
* (`en`) Letter of Peter to Philip (early christian writings)
* (`sh`) Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u
# Izreke Sekstove

Kodeksi zbirke Nag Hammadi, otkrivene u Egiptu 1945.
**Izreke Sekstove** su helenistički pitagorejski spis koji je bio popularan i među ranim hrišćanima. U pitanju je zbirka moralnih maksima i normi ponašanja koja je cirkulirala u kršćanskim krugovima pri kraju II i početkom III stoljeća.

Sentencije su paganskog podrijetla, dolaze pod imenom pitagorejskog filozofa Seksta. Većina je izreka nadahnuta platonističkim idejama: naglašavaju momente očišćenja, prosvjetljenja, oboženja. Preporučuju umjerenost u jelu, pilu, spavanju, bračnom životu (ženidba je u maloj cijeni: Izr. 13, 273). Pojam Boga je platonistički. Spis nam pokazuje »u kolikoj je mjeri popularno-filozofska etika poganskih i kršćanskih platonika bila zajednička« (H. Kraft).

Neki je kršćanin pri kraju II stoljeća načinio kršćansku reviziju tih sentencija, ali više u negativnom smislu negoli u pozitivnom, tj. tako da je više poganskih elemenata uklonio nego kršćanskih unio. Možda je taj kršćanski redaktor bio Klement Aleksandrijski. To se zaključuje iz srodnosti mnogih maksima sa životnom filozofijom Klementovom. Najraniji pomen ove zbirke je sredinom 3. veka od Origena, prvog kršćanskog autora koji s pohvalom pominje Sekstove sentencije. Iz ove zbirke je je Rufin (+410) preveo 451 sentenciju sa grčkog na latinski. Iako je većina izreka nekršćanskoga porijekla, one su uživale veliku popularnost u kršćanskim krugovima, pa i ne čudi njihova prisutnost među tekstovima iz Nag Hammadija.

U 20. veku je fragmentarni koptski rukopis Sekstovih izreka otkriven zajedno sa ostalim spisima knjižnice Nag Hamadi. Od otprilike trideset i devet izvornih stranica Sekstovih izreka, sačuvano je tek deset. Prije otkrića fragmentarne koptske verzije u Kodeksu XII knjižnice Nag Hammadi, Izreke Sekstove bile su poznate iz latinskog, sirijskog, armenskog i gruzijskog prijevoda, kao i iz dva rukopisa na izvornom grčkom jeziku.

## Izvori

## Povezano

* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze

* (`en`) The Sentences of Sextus at Sacred Texts
* (`en`) The Sentences of Sextus at gnosis.org
# Samospoznaja

**Samospoznaja** je ideja koja se susreće u filozofiji, psihologiji i misticizmu. U filozofiji, samospoznaja često znači spoznaju svoje prave prirode.

Mnogi filozofi od antike do savremenog doba su savetovali da treba poznati sebe.

## Indijska filozofija

Samospoznaja je jedna od okosnica indijske filozofije i religije. U značenju duhovnog buđenja, samospoznaja je tipično indijski koncept. Postoji više sanskritskih reči koje se odnose na samospoznaju:

* atmabodha (ātmabodha) - samosvest
* atmagjana (ātmajñāna) - znanje o sopstvu
* atmasidhi (ātmasiddhi) - samoostvarenje
* atmavada (ātmavāda) - učenje o sopstvu

## Starogrčka filozofija

Spoznaj sebe (gr. *gnoti seauton*) je čuveni natpis koji je stajao na ulazu drevnog proročišta u Delfima. Ova izreka se pripisuje nekolicini starih grčkih mudraca.

Prema Plotinu, samospoznaja je spoznaja vlastitog iskona.

> Ko je spoznao samoga sebe, znaće i za svoje odakle.
>
> – Plotin, Eneade VI, 9, 7. 33-34

## Hrišćanstvo

Hrišćanski oci pod poznajom podrazumevaju svest o sopstvenoj prolaznosti i ništavnosti izvan Boga.

> Najbolje poznaje sebe onaj ko za sebe misli da je ništa.
>
> – Jovan Zlatousti

## Krišnamurti

> Ako želim razumjeti nekoga, ne mogu ga osuđivati: moram ga motriti, proučiti. Moram voljeti samu stvar koju proučavam. Ako želite razumjeti dijete, morate ga voljeti i ne koriti ga. Morate se igrati sa njime, motriti njegove kretnje, njegove idiosinkrazije, načine ponašanja; ali ako ga samo korite, odbijate ili krivite, tu nema razumijevanja djeteta. Slično, da bi razumjeo ono što jeste, čovjek mora motriti ono što misli, osjeća i čini u svakome trenu.
>
> – Krišnamurti

Savremeni indijski filozof Krišnamurti je govorio da je put za upoznavanje sebe motrenje svojih misli, osećanja i reakcija u svakom trenutku. On ističe da se samoposmatranje ne može vršiti u izolaciji, manastiru ili sličnom, već isključivo posmatrajući svoje reakcije u odnosu sa drugim ljudima. Poznaja je vidjeti što jeste, ne što biste željeli biti. Ono što jeste nije ideal i nije statično, već ono što činite, mislite i osjećate iz trena u tren. Da bismo to vidjeli potrebna je svjesnost, veoma budan, hitar um. No, ako počnemo osuđivati što jeste, ako počnemo kriviti ili odbijati, tada nećemo razumjeti njegov pokret.

## Reference

## Povezano

* Spoznaj sebe
# Iluzija

Optička iluzija. Kvadrat A je točno iste nijanse sive kao kvadrat B (vidi Adelsonova šahovska ploča).
**iluzija** (lat. *illusio*: obmana, varka, od *illudere*: igrati se, ismijavati), pogrješan, izobličen opažaj izvjesnih objekata ili pojava u stvarnosti, uvjetovan nekim subjektivnim ili objektivnim činiteljima. Uglavnom se doživljavaju pomoću osjetila, pa tako postoje slušne, vidne, dodirne, okusne i opipne opsjene. Mogu nastati i kao posljedica nepostojanja odgovora zašto je nešto tako.

Kod opsjene, uvijek je riječ o opažanju (samo iskrivljenom, netočnom) nekog u stvarnosti postojećeg predmeta ili događaja, za razliku od halucinacije, gdje ne postoji stvarni objekt.

## Povezano

* deluzija
* halucinacije
* pareidolija
* maja (iluzija)

## Vanjske veze
# Evanđelje po Judi

| Evanđelje po Judi
 |
| --- |
|  |
| **Nastanak** | 2. vek
 |
| **Mesto** |  |
| **Jezik** | koptski jezik, možda prevod sa grčkog
 |
| **Pripisano** | kainitima
 |
| **Izvori** |  |
| **Rukopisi** | Codex Tchacos
 |
| **Auditorij** | Rani hrišćani
 |
| **Tematika** | razgovor Isusa i Jude, predstavljenog u povoljnom svetlu
 |

**Evanđelje po Judi** je apokrifno gnostičko evanđelje na koptskom jeziku pronađeno krajem 20. veka. Radnja se sastoji od dijaloga učenika Isusa i Jude Iskariotskog.

Procenjuje se da je nastalo krajem prvoga ili početkom drugoga stoljeća, ili između 130-180. godine.

## Pomeni

Irinej pominje da su ovo Evanđelje koristili heretici kainiti, koji su uzdizali razne otpadnike od Boga i prezirali Tvorca sveta i njegov zakon; veličali su izdajnika Judu (a čin izdaje shvatali kao božansko tajinstvo), kao jedinog 'apostola' koji je tobože imao istinsko znanje .

## Pronalazak

Ovaj dokument na 13 listova papirusa je slučajno pronađen 1978. god. u Egiptu. Od 1980-ih gubi mu se svaki trag, da bi se pojavio 1999. godine kad ga je mešetarica antikviteta, Freeda Chacos, kupila od jednog trgovca starinama. Dala ga je na proučavanje u univerztet u Yaleu, gdje su ga prepoznali i savjetovali joj da ga povjeri naučnicima i restauratorima. Do 2005. godine restaurirano je oko 85% teksta, jer se dio uništio čuvan u lošim uslovima. Objavilo ga je Nacionalno geografsko društvo.

## Sadržaj

Prema Evanđelju po Judi, priča o Izdaji Isusa tekla je drugačije nego što to prikazuju nama poznata evanđelja (po Mateju, Marku, Luki ili Jovanu). Prema njoj, izdajica Juda Iskariotski postaje junak koji žrtvuje tijelo Hrista na njegov nagovor. U daljnjim dijalozima dolazi do vrhunca radnje u kojemu Isus Judi otkriva tajnu Nebeskog Kraljevstva ovim riječima:

> Kraljevstvo Nebesko je velik, bezgraničan prostor, kojeg nije vidjelo oko nijednog anđela, niti razumjelo srce ijednog grješnika.
>
>

## Važnost

Pronalazak evanđelja po Judi je postalo jedno od najvažnih otkrića crkvene tematike 20 veka pošto daje prikaz hrišćanstva pre Vaseljenskog sabora u Nikeji 325. na kojemu su udareni temelji svih hrišćanskih veroispovesti u svom današnjem obliku.

## Izvori

## Vanjske veze

* (`en`) The Gospel of Judas Arhivirano 2011-09-11 na Wayback Machine-u PDF Version hosted by nationalgeographic.com
* (`sh`) Film: Jevanđelje po Judi
* (`sh`) Juda protiv Dena Brauna