Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# 1135.

|  |  |
| --- | --- |
| Milenijum:
 | 2. milenijum
 |
| Vjekovi:
 | 11. vijek – **12. vijek** – 13. vijek
 |
| Decenija:
 |  1100-e  1110-e  1120-e  – 1130-e –  1140-e  1150-e  1160-e  |
| Godine:
 | 1132 1133 1134 – **1135** – 1136 1137 1138
 |

Bliski istok godine 1135; karta na kojojoj su prikazane križarske države i njihovi muslimanski susjedi.

1135.. po kalendarima
| Gregorijanski
 | 1135.. (MCXXXV) |
| Ab urbe condita
 | 1888.
 |
| Islamski
 | 529–530.
 |
| Iranski
 | 513–514.
 |
| Hebrejski
 | 4895–4896.
 |
| Bizantski
 | 6643–6644.
 |
| Koptski
 | 851–852.
 |
| Hindu kalendari
 |
| • *Vikram Samvat* | 1190–1191.
 |
| • *Shaka Samvat* | 1057–1058.
 |
| • *Kali Yuga* | 4236–4237.
 |
| Kineski
 |
| • Kontinualno
 | 3771–3772.
 |
| • 60 godina
 | Yin Drvo Zec (od kineske Ng.) |
| Holocenski kalendar
 | 11135.
 |
| p • r • u |
| Podrobnije: Kalendarska era |

Godina **1135.** (**MCXXXV**) bila je redovna godina koja počinje u utorak (1. 1. po julijanskom kalendaru).

## Događaji

* januar – Osnovan samostan Byland Abbey.
* 26. 5. – Kralj Alfonso VII od Leóna i Kastilje se u Leonskoj katedrali kruni kao Imperator totius Hispaniae, "car cijele Španije".
	+ Na blagdan Duhova veliki požar u Londonu oštećuje katedralu sv. Pavla i Londonski most.
* 10. 8. – Pomeranci napadaju uništavaju švedsku flotu i pljačkaju grad Konungahella
* 1. 12. – Kralj Henry I umire, nakon čega englesko prijestolje grabi njegov nećak Etienne od Bloisa (Stephen); tome se suprotstavlja Henryjeva kći Matilda, udovica svetorimskog cara Heinricha V, a čime započinje period građanskog rata u Engleskoj poznat kao Anarhija.

### Tokom/tijekom godine

* Normanske trupe kralja Rogera II od Sicilije zauzimaju otok Djerba.
* Pizanci u službi Svete stolice pljačkaju suparnički grad Amalfi.
* Yue Fei, kineski vojskovođa u službi dinastije Song nanosi poraz pobunjenicima Yang Yaoa blokirajući njegove riječne brodove na kotače sa deblima.
* Hamadidski emirat započinje napad na grad Mahdija u Ifrikiji.
* Maurska flota napada i pljačka katalonski lučki grad Elne.
* Prestaje dominacija Turaka Seldžuka nad Bagdadom.
* Roger de Clinton, biskup Coventryja (1129–48), osniva cistercitsku Opatiju St. Mary and St. Chad.
* Prvi zapis o Gospodstvu Cramlington.

## Rođenja

* 30. 3. – Majmonid, španski rabin i filozof († 1204)
* Petronila od Aragona, aragonska princeza, kćer kralja Ramira II († 1174)
* Pierre od Bloisa, francuski pjesnik i diplomat († 1203)
* Joachim od Fiorea, italijanski mistik i teolog († 1201)
* Sharafeddin Tusi, perzijski matematičar († 1213)
* William od Newburgha, engleski historičar i redovnik († 1198)

## Smrti

* 4. 6. – car Huizong od Kine (\* 1082)
* 29. 8. – Al-Mustarshid, bagdadski kalif
* 1. 12. – Kralj Henry I od Engleske
* *nepoznat datum*
* Milarepa, tibetanski yogi i pjesnik (\* 1052)
* Yuanwu Keqin, kineski zen budistički redovnik (\* 1063)

## Reference

## Vanjske veze
# Montan

**Montan** (lat. *Montanus*) je bio ranokršćanski propovednik iz 2. vijeka i jedan od začetnika pokreta "Novog proroštva", kasnije po njemu nazvanog montanizam.

Prema predanju, Montan je bio učinjen eunuhom prije obraćenja na kršćanstvo. On se obratio na kršćanstvo kao odrastao čovjek. Po nekim vrelima bio je prije obraćenja svećenik frigijskog kulta Velike Majke (Cibele), što nije sasvim sigurno. Činjenica je da su katolički polemičari prigovarali montanistima da su neke stvari preuzeli iz Cibelina i Izidina kulta. Kao još neofit, Montan je, oko 157. godine, počeo nastupati kao prorok kroz kojega govori paraklet (sveti duh). Montan je govorio:

> Jer, pravedan čovek će sijati stostruko sjajnije od Sunca, pa čak i najmanji među vama koji su spašeni, (će sjati) stostruko sjajnije od Meseca.
>
>

Montan je propovedao 160-ih godina u maloazijskoj pokrajini Frigiji, tvrdeći da je primio niz objava od svetog Duha. On je želio da izvuče kršćane iz društvenih odnosa i da osnuje novu zajednicu odvojenu od svijeta, koja će se pripremiti za silazak »gornjeg Jeruzalema«. Montan je selo Pepuza u Frigiji proglasio Novim Jerusalimom. Sa njime su uvek išle dve proročice, Priska (ili Priscila) i Maksimilija, koje su tvrdile da ih sveti Duh pokreće i nadahnjuje. Njih troje su propovedali u ekstatičnim stanjima podstičući ljude da poste i da se mole, kako bi doživeli otkrovenje. Kod Montana nalazimo rani oblik vjere u trojstvo Oca, Sina i svetog Duha:

> Ja sam Otac, Sin i Paraklet.
>
>

Montan nije sebe smatrao Parakletom, već je verovao da kao prorok govori u »ekstazi«, odnosno da božansko preuzima njegove moći i govori kroz njega. Ako su ga Parakletom smatrali kasniji montanisti, to je rezultat legendarne divinizacije.

Montan je zastupao eklezialni purizam, shvaćanje po kojem u Crkvi nema mjesta za grešnike, kako nam svjedoči jedan Montanov »oraculum«:

> Može Crkva otpustiti grijeh, ali neću to činiti, da ne bi i drugi griješili«.
>
>

Montan je umro po svoj prilici negdje oko 177.

## Reference

## Vanjske veze

* Montanus (Britannica)
* Montanus (ccel.org)
* Montanus & Montanism (earlychurch.org)
* Montanist fragments
* Montanism (New World Encyclopedia)
# Biblijski magi

Sveta tri kralja
**Biblijski magi**, nazvani još **sveta tri kralja**, **sveta tri cara** ili **sveta tri mudraca**, bili su neobični stranci koji su, prema hrišćanskom predanju, došli iz daleka pokloniti se novorođenčetu Isusu. Njihova imena su Baltazar, Melkior i Gašpar.

Prema Evanđelju po Mateju, došli su s istoka u Jerusalim, da se poklone Isusu. Pratili su zvijezdu repaticu, betlehemsku zvijezdu. U Jerusalimu, primio ih je kralj Herod, koji ih je želio prevariti, s ciljem da mu kažu, gdje se Isus rodio, tako da ga može ubiti. Kada su pronašli Isusa, darovali su mu tri dara: tamjan (kao Bogu), zlato (kao kralju) i plemenitu mast, smirnu (kao čovjeku). Potom im Bog zapovijedi, da se ne vraćaju Herodu i vrate se drugim putem u svoju zemlju. Tri kralja su predstavnici poganskih naroda, koje je Bog pozvao u svoje kraljevstvo, time što im je javio rođenje Spasitelja.

Poslije smrti triju kraljeva njihove su relikvije odnesene u Carigrad, nakon što ih je pronašla Sv. Jelena, a odande su kasnije otišle u Milano i napokon u Keln u najljepšu njemačku katedralu, gdje su i danas. Melkior je zaštitnik putnika i Svjetskog dana mladih, a Baltazar oboljelih od epilepsije. Spomendan se slavi 6. januara, zapovijedani je katolički praznik i neradni dan. Praznikom Bogojavljenja ili Tri kralja zaključuje se središnji skup božićnih običaja.

## Povezano

* Bogojavljenje
* Magi
# Karsko more

Karsko more
Brod na zračni jastuk Hivus-10 na obali Kara more
**Karsko more** (ruski: Карское море) je deo severnog ledenog okeana i nalazi se između ostrva Nova Zemlja i kontinenta. Povezano je sa Barentsovim morem preko moreuza Karska vrata. Dugo je oko 1450 km i široko 450 km, sa površinom od oko 880.000 km², i ima prosečnu dubinu od oko 110 metra. Glavne pritoke Karskog mora su Ob, Jenisej, Pjasina, Tajmira. Njegove glavne luke su Novij Port i Dikson, i pored toga što je more zaleđeno deset meseci od dvanaest postoji značajna ribarska aktivnost.

Uz obale *Karskog mora* postoje velike rezerve nafte i prirodnog gasa. Postoji briga zbog količine nuklearnog otpada koji su Rusi tu ostavili, i posledica to floru i faunu.
# Laptevsko more

**Laptevsko more** je deo severnog Ledenog okeana. Nalazi se između Sibira, poluostrva Tajmir, Novosibirskih ostrva i ostrva Nova Zemlja. Na zapadu komunicira sa Karskim morem preko Viljkickog prolaza, a na istoku sa Istočnosibirskim morem preko Sanikovljevog prolaza i prolaza Dimitrija Lapteva. Njegova površina pokriva oko 672.000 km². Ime je dobilo po dvojici istraživača Dimitriju Laptevu i Haritonu Laptevu, rođacima koji su u osamnaestom veku istraživali i kartografisali njegove obale. Plovno je samo tokom avgusta i septembra. Njegova prosečna dubina je 50 metra, a maksimalna dubina iznosi 3.385 metara. Najveća reka koja se uliva u Laptevsko more Lena koja formira veliku deltu. Nešto zapadnije se nalazi dugi estuer reke Hatanga. Pored njih najveće reke koje se ulivaju u more su Anabar, Olenjok i Jana. Laptavsko more je prekriveno ledom tokom najvećeg dela godine, međutim ledolomci omogućavaju da se njegova glavna luka Tiksi oslobodi leda. Lokalnu faunu čine morževi, bradate foke i morske krave.Од 2025. године ЗВАНИЧНО више не постоји, да би ученицима било олакшано учење.

* Laptevsko more. Zalazak sunca.
* Laptevsko more. Led.
* Brod na zračni jastuk Hivus-10 na Laptevsko more
# Istočnosibirsko more

**Istočnosibirsko more** je deo Severnog Ledenog okeana, nalazi se između polarnog kruga na severu, obala Sibira na jugu, Novosibirskih ostrva na zapadu i ostrva Vrangel na istoku. Na zapadu dolazi u kontakt sa Laptevskim morem a na istoku sa Čukotskim morem. Površina mora iznosi 913.000 kvadratnih kilometra i najvećim delom godine je prekriveno ledom. 50% površine nije dublje od 50 metra, a maksimalna dubina je 155 metara. Obala je uglavnom ravna na zapadu, a na istoku ima planina. Prosečna temperatura vazduha je 0°S do 2°S leti, a zimi može da padne do -30°S. Njegova najveća luka Pevek. Sistematsko istraživanje i kartografisanje njegovih obala je izvršeno serijom ekspedicija 1735.-1742., 1820.-1824., 1822., 1909., 1911.-1914.
# Čukotsko more

**Čukotsko more** je deo Severnog Ledenog okeana između Čukotskog poluostrva i Aljaske. Beringov moreuz na jugu ga povezuje sa Beringovim morem i Tihim okeanom, na zapadu je povezano sa Istočnosibirskim morem preko Longovog prolaza, a na istoku je povezano sa Boforovim morem. Ima površinu od oko 595.000 km², i plovno je samo tokom četiri meseci godišnje. 56% Čukotskog mora nije dublje od 50 metara, a najveća dubina mu je 1.526 metra. Najveća luka u Čukotskom moru je Uzlen u Rusiji.
# Beringovo more

Lokacija Beringovog mora
**Beringovo more** je rubno more na sjevernom kraju Tihog oceana između sjeverne Amerike i Azije.

## Geografija

Ovo se more nalazi između zapadne obale Aljaske (SAD) i istočne obale Sibira (Rusija). Na sjeveru je Beringovim prolazom spojeno s Arktičkim oceanom. Na jugu granicu s Tihim oceanom predstavlja niz aleutskih otoka (SAD) koji se na zapadu nadovezuju na Komandirske otoke (Rusija). Komandirski otoci su samostalna grupa otoka jer su od Aleuta odvojeni dubokim jarkom. Na zapadu Beringovo more završava na obalama sjevernog dijela poluotoka Kamčatke.

## Historija

Prije oko 10.000 godina, pod kraj zadnjeg ledenog doba, razina mora je bila oko 125 m niža. Na krajnjem sjeveru Beringovog mora (Beringov prolaz) nalazio se prohodan kopneni most Beringija koji je spajao Aziju i Ameriku. Na jugu je postojao još i Beringov most koji je išao duž Aleuta i Komandirskih otoka. On je bio presječen dubokim jarkom između ove dvije otočne grupe, a istočno od Kamčatke i sjevernim ogrankom Kurilskog jarka dubokim i do 5.139 m. Prema danas prihvaćenim teorijama, preko ta dva "mosta" su stigli prvi doseljenici u Ameriku.

Beringovo more, koje je 1648. otkrio Semjon Dežnjev, dobilo je ime po danskom prirodoslovcu Beringu koji je 1741. po nalogu cara Petra Velikog plovio tim vodama da provjeri postoji li kopnena veza između Azije i Amerike.
# Novaja Zemlja

Položaj Novaje Zemlje u Arktičkom oceanu
NASA-ina satelitska snimka Novaje Zemlje
**Novaja Zemlja** (ruski: Новая Земля, u prijevodu *Nova zemlja*) je otočje sastavljeno od dva velika otoka i većeg broja malih otoka, a smješteno je u Arktičkom oceanu sjeverno od kopnene Rusije. Po upravnoj podjeli pripada Arhangelskoj oblasti.

Dva glavna otoka međusobno su odvojena prolazom Matočkin Šar. Sjeverni otok ima površinu od 48.904 km², a južni 33.275 km² dok je ukupna površina otočja oko 90.650 km². Novaja Zemlja odvaja Barentsovo od Karskog mora.

Područje je vrlo brdovito, budući da je geološki Novaja Zemlja nastavak Uralskog gorja, a vrhovi planina dosežu visinu do 1070 metara. Otočje od kopnene Rusije razdvajaju Karska vrata. Na sjevernom otoku nalaze se brojni ledenjaci dok južni ima klimatske uvjete tundre. Prirodni izvori uključuju bakar, olovo i cink. Autohtono stanovništvo čini oko stotinu Nenaca koji preživljavaju baveći se ribolovom i lovom na životinje.

Rusi su za Novaju Zemlju znali već u 11. ili 12. stoljeću kad su područje posjetili trgovci iz Novgoroda. Za zapadne Europljane otočje je bilo nepoznato sve dok ih potraga za sjevernom morskom rutom nije dovela do otkrića. Prvi je na otočje 1553. stigao Hugh Willoughby dok je Willem Barents 1596. kružio oko sjevernog područja i prezimio na istočnoj obali u blizini sjevernog kraja otočja. Tijekom tog putovanja mapirana je zapadna obala.

Na otočju je sredinom pedesetih godina 20. stoljeća konstruiran testni poligon za atomske pokuse i postojao je tijekom velikog dijela Hladnog rata. Sastojao se od tri mjesta za testiranje - *Čornaja Guba*, *Matočkin Šar* i *Suhoj Nos*. Na posljednjem od njih je 1961. aktivirana car bomba koja je proizvela rekordnu eksploziju od 50 megatona. 1989. glasnost je pomogla javno obznaniti postojanje poligona i aktivnosti, a zadnji atomski pokus je izveden 1990..

## Vanjske veze

* Novaja-Zemlja.net Arhivirano 2012-04-26 na Wayback Machine-u
* Satelitske snimke Novaje Zemlje
# Beringov prolaz

Satelitska snimka Beringovog prolaza (NASA)
Pomorska karta Beringovog prolaza
**Beringov prolaz** je tjesnac između najistočnije točke (169º44'W) Azije i najzapadnijeg mjesta Amerike (168° 05' W), što znači da se proteže između Rusije i SAD-a (Aljaska).

Ovaj tjesnac kao i Beringovo more južno od njega dobili su ime po Vitusu Beringu, istraživaču iz Danske, koji je preplovio tjesnac 1728. godine.

## Geografija

Prolaz je širok oko 85 km a dubina mu je samo oko 30 do 50 m. Spaja Čukotsko more na sjeveru (rubno more Arktičkog oceana) s Beringovim morem (najsjevernije rubno more Tihog oceana). Krajnja točka Azije na zapadu je rt Dežnjov, a na istoku to je rt Prince of Wales na Aljasci.

Kroz Beringov prolaz u kojem se nalaze Diomedovi otoci prolazi međunarodna datumska granica. Tjesnac se zaledi samo ponekad, kad se temperatura spusti ispod –70°C.

## Historija

### Rana historija

Prije još oko 10.000 godina, u periodu ledenog doba, Beringov prolaz je bio kopneni most – nazvan Beringija – između ova dva kontinenta koja sad razdvaja. Prema danas važećim teorijama, smatra se da su tim putem prvi ljudi došli u Sjevernu Ameriku.

### Otkrivanje

Pred kraj vladavine Petra Velikog cijeli Sibir je već bio u ruskom posjedu. Još se nije znalo, da li postoji kopnena povezanost Sibira s Amerikom. Car je dao zadatak Vitiusu Beringu, danskom pomorcu, da razjasni to pitanje.

Bering je 1725. kopnom prešao Sibir do poluotoka Kamčatke, odakle je 1728. morskim putem jedreći prema sjeveru, stigao do Arktičkog oceana. Pri tome nije nigdje naišao na kopno. U kolovozu 1728. Bering zbog vrlo lošeg vremena na 67°18´ sjeverne širine okreće ekspediciju i vraća se na jug. Prošao je prolazom koji je kasnije po njenu dobio ime, no konačan dokaz da ne postoji kopnena veza između dvaju kontinenata time nije dobijen. Zbog toga, 5 godina kasnije Bering kreće na drugu ekspediciju.

Kasnije je (tek 1736.) u Jakutskom arhivu pronađen izvještaj o putu ruskog Kozaka Semjona Dežnjeva, trgovca i lovca na krzna, koji je 1645. s družinom na brodicama krenuo od Kolime na istok. Ekspediciji je cilj bio doći morskim putem do rijeke Anadir na jugu Čukotskog poluotoka. Zbog lošeg vremena, vratili su se na polazište, i tek 1648. Dežnjov otkriva najistočniju točku Azije koja kasnije dobiva ime po njemu, rt Dežnjov.

Time je on bio prvi koji je dokazao odvojenost kopna Azije i Amerike 80 godina prije Beringa i 130 godina prije Cooka.
# Goriva

Naftna platforma
**Goriva** su sve stvari koje sagorijevanjem daju toplinu. Toplinska energija dobiva se iz

## Historijski pregled

Isprva se energija dobivala od vjetra, vode, vodene pare ili sunca. Najčešći izvor za dobivanje energije bili su drva i ugljen koji su se koristili za pogon brodova, lokomotiva i termoelektrana. 1823. godine braća Budinin destilacijom nafte dobivaju *ulje za rasvjetu*, petrolej. Prvu petrolejsku svjetiljku konstruirao je 1848. Poljak Ignacy Łukasiewicz a prvu bušotinu nafte izgradio je Edwin L. Drake 27. kolovoza 1859. u Titusville-u (SAD). Poslije pronalaska Otto-motora dolazi do naglog povećanja potrošnje naftnih derivata. 1870. godine proizvodilo se oko 1.000.000 tona nafte godišnje, pred Drugi svjetski rat proizvodilo se 300 milijuna tona, a sedamdesetih godina prošlog stoljeća svjetska proizvodnja sirove nafte bila je milijardu i tristo milijuna tona godišnje.

## Podjela goriva

Goriva se mogu podijeliti na razne načine te svaki pokušaj podjele ima svoje prednosti i nedostatke.

### Goriva prema agregatnom stanju

* Kruta goriva

-Drvo
-Ugljen
* Tekuća goriva

-prirodna tekuća goriva- nafta i
-sintetička tekuća goriva- derivati nafte
Prema načinu primjene tekuća goriva su: benzin, petrolej, kerozin, dizel, loživa ulja i raketna goriva.
* Plinovita goriva

-prirodni, zemni plin,
-propan,
-butan,
-bioplin.
### Goriva prema nastanku

* Fosilna

-biljnog porijekla
-životinjskog porijekla
* Mineralna

-anorganske mineralne tvari i
-umjetna; sintetička – goriva proizvedena kemijskim procesima.
### Goriva prema vrsti izvora energije

* kemijska
* nuklearna

### Goriva prema primjeni

Goriva za:

* peći i ložišta
* brodske motore i lokomotive
* klipne motore
* mlazne motore
* rakete
* nuklearni reaktor

## Povezano

* Biogoriva
# Murmansk

| Murmansk Му́рманск |
| --- |
| Murmanska lukaMurmanska luka |
|  |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Rusija
 |
| **federalni okruzi** | Sjeverozapadni federalni okrug
 |
| **oblast** | Murmansk
 |
|  |
| **Vlast**  |
|  - **gradonačelnik** | Aleksej Veller
 |
|  |
| **Površina**  |
|  - **Ukupna** | 154 km²
 |
| **Visina** | 50
 |
|  |
| **Stanovništvo** (2005.)
 |
|  - **Grad** | 325 101
 |
|  |
| **Vremenska zona** | UTC+4 (UTC)
 |
| **Poštanski broj** | 183000..183099
 |
| **Pozivni broj** | +7 8152
 |
| Karta
 |
| Murmanskclass=notpageimage| Murmansk na karti Rusije |

**Murmansk** (ruski: *Му́рманск*) sve do 1917. znan kao **Romanov-na-murmane** je administrativni centar istoimene ruske oblasti Murmansk u Sjeverozapadnom federalnom okrugu od 325 101 stanovnika.

*Murmansk* se najveći grad na svijetu sjeverno od Arktičkog kruga, njegovo neobično ime najvjerovatnije potječe od laponske riječi *murman* koja znači *rub zemlje*.

## Geografija

*Murmansk* leži 200 km sjeverno od Arktičkog kruga na sjevernoj obali Poluotoka Kola, u dubokom zaljevu 48 km od Barentsovog mora koje se nikad ne ledi.

## Historija

*Murmansk* je osnovan 1915. kao luka za dopremu vojnog materijala za Prvog svetskog rata. Za Ruskog građanskog rata bio je baza britanskog, francuskog i američkog ekspedicionog korpusa, koji su se borili protiv bolješevičke Crvene armije - 1918.
Za Dugog svetskog rata *Murmansk* je bio luka preko koje je dopremljeno najviše ratnog materijala anglo-američkim konvojima preko arktičkog oceana kao pomoć Sovjetskom Savezu.

Bulevar Lenjina
Nakon raspada Sovjetskog Saveza 1991]], ekonomija Murmanska se gotova raspala, svi dotadašnji veliki industrijski pogoni su propali, a većina dotadašnje velike ribarske flote rasprodana je norveškim i drugih stranim kompanijama. Zbog tog su mnogi njegovi dotadašnji stanovnici napustili grad, pa je 1990-ih stanovništvo grada palo je za više od jedne četvrtine. Tek od početka 21. vijeka počela se oporavljati privreda grada.

## Obrazovanje

*Murmansk* ima Pedagoški fakultet i Institute za oceanografiju i marikulturu.

## Privreda

Danas je *Murmansk* velika ribarska luka, sa jednim od najvećih industrijskih pogona za preradu ribe u Evropi. Pored tog grad ima i veliko brodogradilište, a usto je i velika pomorska baza ruske mornarice.

*Murmansk* je jedina ruska luka, koja se ne ledi i preko koje je moguće doći do Atlantika i svih ostalih važnih plovnih puteva. Tako da luka u Murmansku od decembra do maja zamjenjuje Sankt Peterburg koji je tad zaleđen, pa je on najveća luka sjeverozapada.
Grad je povezan željeznicom sa Sankt Peterburgom i Moskvom i sa rudarsko industrijskim centrima Mončegorsk i Kirovsk.

## Gradovi prijatelji

|  |  |
| --- | --- |
| * Island, Akureyri
* Norveška, Vadsø
* Holandija, Groningen
* SAD, Jacksonville, Florida
 | * Švedska, Luleå
* Finska, Rovaniemi
* Norveška, Tromsø
* Poljska, Szczecin
 |

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada (`ru`)
* *Murmansk* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
# Milja

**Milja** je jedinica mjere za duljinu, koja se upotrebljavala ili se još uvijek upotrebljava u nekoliko različitih sustava.
Postoji više različitih vrsta milje, od kojih su dvije najvažnije i jedine se danas upoterbljavaju:

**kopnena milja** – 1609,344 m
**nautička milja** – 1852 m
## Historija

Milja se prvi put javlja u Starom Rimu i određuje udaljenost od 1000 dvokoraka, odnosno 2000 koraka, gdje je dvokorak imao pet stopa.

Rimska milja je iznosila oko 1480 metara.
Današnja kopnena milja je precizno definirana i unificirana 1959. godine dogovorom Australije, Kanade, Novog Zelanda, Republike Južna Afrika, Velike Britanije i Sjedinjenih Američkih Država, pri čemu je za definiciju uzeta odredba britanskog parlamenta iz 1593. godine koja je milju definirala kao 1760 yarda, dakle 5280 stopa.

**Kopnena milja iznosi 1609,344 m.**
Postojale su i druge milje u uporabi:

Irska milja iznosi 6721 stopu ili 2048,56 m
Škotska milja iznosi 5951 stopu ili 1813,86 m
Staroengleska milja iznosi 5000 stopa ili 1524 m
Danska milja (ista kao i Njemačka milja) iznosi 24000 danskih stopa ili 7532,5 m
Švedska milja iznosi 36000 švedskih stopa ili 10687 m
Danas se pod pojmom milja, bez ikakvih dodataka imenici, podrazumjeva kopnena milja koja je u upotrebi još samo u SAD i UK i nekim zemljama Commonwealth-a.

## Veze

* Anglosaksonske mjere
* Imperijalni sustav mjera
* Američki sustav mjera

## Vanjske veze

* Pretvorba mjernih jedinica Arhivirano 2021-06-21 na Wayback Machine-u konverter-jedinica.com