# Kinematografija Hrvatske

| Hrvatska kinematografija |
| --- |
|  |
| Broj platna | 146 (2011) |
|  – po stanovniku | 3,7 na 100.000 (2011) |
| Glavni distributeri | Blitz Film&Video 58,0% Discovery 20,0% Continental Film 11,0% |
| Produkcija (2011) |
| Igrani filmovi | 6 |
| Animacije | - |
| Dokumentarci | 3 |
| Posjećenost (2011) |
| Ukupno | 3,536.027 |
|  – po stanovniku | 0,9 (2012) |
|  – domaći filmovi | 92.855 (2,6%) |
| Zarada (2011) |
| Ukupno | 102,746.000 HRK |

**Hrvatska kinematografija** seže u same početke filmske umjetnosti i tehnologije. Film se na hrvatskom tlu pojavio se nešto manje od godinu dana nakon prvih pariških projekcija braće Lumière: 8. 10. 1896. u Zagrebu je održana prva filmska projekcija (u zgradi Kola gdje su oglašavali „kinematograf“ kao „Edisonov ideal“), a na repertoaru su bili upravo filmovi Lumièrovih. Prva domaća produkcijska kompanija bila je *Croatia* koja je 1917. proizvela prvi hrvatski igrani film *Brcko u Zagrebu* Arnošta Grunda. Taj je film na žalost izgubljen, kao i sva ostala igrana ostvarenja nastala u Hrvatskoj u razdoblju između dva svjetska rata.

## Povijest hrvatske kinematografije

Tijekom Drugog svjetskog rata, u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj, u okviru državne produkcijske kuće *Hrvatski slikopis*, pokreće se sustavna proizvodnja namjenskih, uglavnom ideološko-promidžbenih filmova, među kojima određene kreativne dosege postiže dugometražni dokumentarni film *Straža na Drini* skupine autora, nagrađen na venecijanskom festivalu. Hrvatski slikopis 1944. proizvodi i najstariji sačuvani domaći dugometražni igrani film *Lisinski*, o istoimenom hrvatskom skladatelju iz sredine 19. stoljeća, kojeg je režirao Oktavijan Miletić.

### Počeci hrvatskog filmskog tiska

Ivan Flod i Josip Majer prvi prekidaju s apolitičnošću hrvatskih filmskih časopisa, te donose niz kritika o njemačkom filmu, koji se po njihovom mišljenju stavlja u službu nacionalsocijalizma, oni kritiziraju i položaj Židova u njemačkom slikopisju, te donose vijesti o odlasku njemačkih glumaca i redatelja iz Njemačkog Reicha. Zagrebački *Jugoslavenski film-kurir* navodi u travnju 1933., da su hrvatska poduzeća namjerno bojkotirala njemačke filmove, kako publika reagira na pojavljivanje Hitlera u žurnalima, pa su vlasnici kinematografa prisiljeni takve scene izrezivati iz filmova.

## Socijalističko razdoblje

Po svršetku rata i osnivanju socijalističke Jugoslavije, u Hrvatskoj se intenzivira filmska proizvodnja, a hrvatski autor Vjekoslav Afrić u srpskoj produkciji režira *Slavicu* (1947.), prvi igrani film nove Jugoslavije. Partizansko-ratne tematike je i *Živjeće ovaj narod (1947)* Nikole Popovića, *Ne okreći se, sine* (1956) Branka Bauera, a od ostalih igranih filmova iz tog razdoblja posebno se ističu *Koncert* (1954.) Branka Belana, *Svoga tela gospodar (1957)* Fedora Hanžekovića, *H-8 (1958)* Nikole Tanhofera, te *Vlak bez voznog reda (1959)* Veljka Bulajića.
Šezdesete godine, paralelno sa svjetskim strujanjima, donose prodor modernističke poetike koja se na čitavom jugoslavenskom tlu imenuje sintagmom autorski film. Tendencije su raznovrsne, a među njima se ističu: *Breza (film)* (1967) i *Mirisi, zlato i tamjan* Ante Babaje, *Protest* (1967) i *Lov na jelene* (1972) Fadila Hadžića i *Lisice (1969)* Krste Papića. Antun Vrdoljak filmovima *Kad čuješ zvona* (1969) i *U gori raste zelen bor* donosi novu, znatno realističniju i ideologijom neopterećenu sliku složenih ratnih zbivanja, dok se Zvonimir Berković u Rondu bavi suptilnim erotskim aspektima građanske egzistencije. Izrazito esteticistički orijentiranu varijantu modernizma nudi pak Vatroslav Mimica (*Prometej s otoka Viševice*, 1964; *Ponedjeljak ili utorak*, 1966; *Kaja, ubit ću te!*, 1967; *Seljačka buna (1975.)*). Iznimna autorska pojava je i Krešo Golik, koji sofisticiranim komedijama *Imam dvije mame i dva tate* (1968) i *Tko pjeva zlo ne misli* (1970) stječe veliku naklonost publike i kritike. Istaknuti su i autori dokumentarnog filma: Krsto Papić, Zoran Tadić, Rudolf Sremec, Mate Bogdanović, Obrad Glušćević (zapažen i kao autor igranih filmova, osobito dječjih klasika *Vuk samotnjak (1972)* i *Kapetan Mikula Mali (1974)*) te napose Branko Marjanović nizom filmova o prirodi.

Društveno-kritičko usmjerenje i propitivanje kontroverznih mjesta ratne i poratne prošlosti obilježava hrvatski igrani film sedamdesetih i osamdesetih, a najistaknutiji autori su diplomanti praške filmske akademije FAMU, Lordan Zafranović (*Okupacija u 26 slika*, *Večernja zvona*) i Rajko Grlić (*Samo jednom se ljubi*). Osamdesetih zaokružen opus, čiji najviši doseg predstavlja *Ritam zločina*, stvara Zoran Tadić ispreplevši socijalnokritički pristup s metafizičkom sugestijom.

Hrvatska je kinematografija u svijetu najpoznatija po Zagrebačkoj školi crtanog filma, izrasloj na modernističkim, nedisneyjevskim zasadama Vatroslava Mimice (*Samac*, 1958; *Inspektor se vratio kući*, 1959; *Mala kronika*, 1962), Dušana Vukotića (*Koncert za mašinsku pušku (1958)*), *Surogat (1961)*, *Igra (1962)*, ) i Vlade Kristla (*Don Kihot (1961)*).
Na području eksperimentalnog filma hrvatski su filmaši, uz dosege na polju animiranog filma, postigli možda najrelevantnije kreativne rezultate u međunarodnim okvirima. Ponajprije se to odnosi na Mihovila Pansinija (*Zahod; Dvorište; K-3, ili čisto nebo bez oblaka*; sva tri 1963) i Tomislava Gotovca (*Prijepodne jednog fauna*, 1963; *Pravac; Kružnica; Plavi jahač*; sva tri 1964). U isto vrijeme i Ante Babaja bavi se sličnim filmskim istraživanjima, a najviši domet postiže naturalističko-modernističkim eksperimentalno-dokumentarnim filmom *Tijelo* (1966); Babaja se ističe i intrigantnim kratkometražnim igranim odnosno igrano-eksperimentalnim opusom čiji je vrhunac *Pravda* iz 1962. Od sedamdesetih godina jaka je i video-art scena čiji su vodeći autori Sanja Iveković i Dalibor Martinis.

## Moderna hrvatska kinematografija

Najistaknutija nova autorska imena su Rajko Grlić (*Čaruga*, *Karaula*), , Hrvoje Hribar (*Puška za uspavljivanje (1997)*, *Što je muškarac bez brkova*), Zrinko Ogresta (*Krhotine*, 1992; *Isprani*, ; *Crvena prašina*), Lukas Nola (*Rusko meso*, *Nebo, sateliti*, *Sami*), Vinko Brešan (*Kako je počeo rat na mom otoku*, *Maršal*), Ognjen Sviličić (Da mi je biti morski pas, Armin), a velike nade polažu se u mladog Dalibora Matanića (*Blagajnica hoće ići na more*, *Fine mrtve djevojke*, 2002) .
Poseban je slučaj hrvatskog filmaša Bore Leeja čiji su uradci vrlo popularni iako su na razini trash filma. No, pokrenuli su cijeli kreativni val takvog filma i novih autora te davši motiv za filmski festival Trash Film Festival.

Slabo poznata na svjetskoj filmskoj mapi, dominantno djelujući u relativno oskudnim produkcijskim uvjetima i na marginama međunarodnih zbivanja, hrvatska kinematografija ipak ulazi u 21. stoljeće s određenim optimizmom.

## Filmska produkcija u Hrvatskoj

Filmska umjetnost u Hrvatskoj je razvijena u skladu s razvijenošću njene privrede, UNESCO rabi tri grupe sa slijedećim podgrupama:

### Grupa 1

* Australija, Kanada, Velika Britanija i SAD godišnje proizvedu preko 500 filmova na engleskom jeziku - financiraju se uglavnom od prodaje kino-ulaznica i prodaje TV/video/DVD prava
* kontinentalna zapadna Europa proizvede oko 450 filmova godišnje na raznim jezicima - sufinancirano od države
* azijske države s hiperprodukcijom: Indija (839), Filipini (456), Hong Kong (349) i Japan (238) (podaci iz 2000. godine)

### Grupa 2

Države koje godišnje proizvedu 20 do 199 filmova:

1. Azija: Tajland (194), Kina (120), Pakistan (64), Koreja (63)

2. Latinska Amerika: Brazil (86), Argentina (47) i Meksiko (20)

3. Države istočne Europe, arapske i skandinavske države

### Grupa 3

Države s produkcijom do 20 filmova godišnje.

Hrvatska produkcija spada u treću grupu s prosječnom produkcijom od 4 filma godišnje koji su skoro svi sufinancirani od države, što proizvodi zanimljive posljedice:

* nema škarta (zanemariv je), jer se u pravilu za državni novac natječe bar desetak filmova godišnje, pa se rijetko (ili nikad) događa situacija da loš proizvod dobije sredstva
* nezavisna ili televizijska produkcija proizvodi kvalitetne nove autore, koji u nemogućnosti drugačije financirati svoje ideje, stvaraju TV filmove koji često kasnije završe u kinima

## Povezano

* Hrvatska umjetnost
* Hrvatska književnost
* Hrvatska likovna umjetnost
* Hrvatska glazba
* Povijest hrvatskog kazališta

## Reference