Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Panzer 35

**Panzerkampfwagen 35(t)** ili **Panzer 35** bio je njemački naziv Čehoslovački tenk **LT-35** ili **LT vz. 35**, koji je bio korišten od Njemačke početkom drugog svjetskog rata

### Nastanak

Ostvarivši svoju nezavisnost poslije raspada Austro-Ugarske Čehoslovaci su odlučili da spriječe mogućnost da ju im je netko ponovno otme. Rezultat toga postaje gradnja modernih oružanih snaga opremljenih oružjem proizvedenim u domovini kako bi se spriječila ovisnost o vanjskim faktorima. Kruna tih napora je gradnja tenka LT-35 koji u doba svojeg prvog izlaska iz tvornice Škoda 1935 . godine nije lošiji od niti jednog tada postojećeg.

### Ratno djelovanje

Osnovni plan Čehoslovačke da se obustavi proizvodnja i korištenje tenka LT-35 u 1938 . godini kako bi se zamijenio modelom LT-38 pada u vodu Njemačkom aneksijom ove države kada taj tenk dobiva danas puno poznatije ime Panzer 35.

Kako su Njemci u to doba koristili Panzer I i Panzer II osvajanje tvornice ovog tenka zajedno s kompletnom dotadašnjom proizvodnjom je postao za njih dar s neba koji im osigurava nužno potrebnu pomoć za kasnije osvajanje Poljske i Francuske. U njegovom korištenju tijekom invazije Francuske bilo je barem poetske pravde da proizvod države predane Njemačkoj bude upotrebljen za uništenje onog tko ih je izdao.

Korisnost ovog tenka za Njemačku toga doba je tolika da on ostaje u upotrebi sve do kraja 1941 . godine iako su ga Čehoslovaci proglasili zastarjelim još 1938 godine i proizveli već tada njegovog nasljednika Panzer 38 .

### Oprema

Osnovno naoružanje ovog tenka je bio njegov top od samo 35 mm. koji na 1000 metara nije mogao probit oklop deblji od 26 mm., a na udaljenosti od 5 metara nije mogao probiti ništa deblje od 40 mm. Iako to ispada ništavno ne smije se zaboravit da Panzer I korišten u Francuskoj uopće nije imao top. Njegova debljina oklopa na najčvršćem dijelu je iznosila 22 mm.

### Upotreba izvan Njemačke i Čehoslovačke

Prije uništenja Čehoslovačke ovaj tenk je već bio prodan Rumunjskoj, da bi tijekom okupacije njegovi primjerci završili u oružanim snagama Bugarska , Slovačka , Mađarska i Italija.

Rađeći po licenci od Panzer 35 Mađarska je proizvela nove modele ovog tenka koje su dostigli težinu od 40 tona što je četiri puta više od orginalno zamišljene. Bugarska je s druge strane nastavila koristiti originalne primjerke ovih tenkova do polovice pedesetih godine.
# MAS M1892

| Modèle 1892
 |
| --- |
|  |
| Tip
 | službeni revolver
 |
| Mjesto nastanka
 |  Francuska
 |
| Historija upotrebe
 |
| U upotrebi
 | 1892–1960-e
 |
| Koristio/li
 | v. *Korisnici* |
| Ratovi
 | Francuski kolonijalni pohodi, Prvi svjetski rat, Rifski rat, Drugi svjetski rat, Prvi indokineski rat
 |
| Historija proizvodnje
 |
| Dizajner
 | Manufacture d'armes de Saint-Étienne
 |
| Proizvođač
 | Manufacture d'armes de Saint-Étienne
 |
| Proizveden/a/o
 | 1892–1924
 |
| Broj primjeraka
 | o. 350.000
 |
| Specifikacije
 |
| Masa
 | 0,85 kg prazan
 |
| Dužina
 | 24 cm
 |
|

---

 |
| Čahura
 | 8mm French Ordnance
 |
| Punjenja
 | Revolver sa dvostrukom/jednostrukom akcijom
 |
| Brzina zrna
 | 225 m/s
 |
| Sistem punjenja
 | doboš od 6 metaka
 |

**Revolver d'ordonnance modèle 1892**, poznat kao i **MAS M1892** i **St. Etienne 8 mm**, kolokvijalno **Lebelov revolver**, bio je revolver koji je od 1893. do početka 1960-ih bio službeni pištolj francuskih oružanih snaga. Uveden je kao zamjena za MAS 1873 Chamelot-Delvigne i koristio je doboš sa 6 metaka od 8 mm, ispočetka sa crnim barutom, da bi se kasnije koristila municija sa bezdimnim barutom. M1892 se nazivao Lebelovim revolverom, iako konstruktor Nicolas Lebel nije sudjelovao u njegovoj konstrukciji. M1892 je bio solidne konstrukcije, relativno jednostavan za punjenje i održavanje; osnovni nedostatak, prije svega u odnosu na druge revolvere i pištolje njegovog vremena, bila je slaba snaga metka. Predstavljao je najrašineriji pištolj francuskih oružanih snaga u Prvom svjetskom ratu, ali ga je već 1915. počeo mijenjati španski poluatomatski pištolj Ruby kal. 7,5 mm. Od 1935. je francuska vojska počela koristi Modèle 1935, ali se revolver M1892 u redovima policije zadržao sve do početka 1960-ih.

## Korisnici

* Belgija
* Čehoslovačka
* Francuska
* Monako: *Compagnie des Carabiniers du Prince*
* Španija
* Švicarska

## Izvori

## Literatura

MAS M1892 na Wikimedijinoj ostavi

* Kinard, Jeff. *Pistols: an illustrated history of their impact*, ABC-CLIO, Inc. Santa Barbara, CA (USA) 2003. ISBN 1-85109-470-9
* McNab, Chris, *The Great Book of Guns*, Thunder Bay Press, San Diego, CA(USA), 2004. ISBN 978-1-59223-304-5.
* Wood, J.B., *Book of Revolver Assembly and Disassembly*, Krause Publications, Iola, WI(USA), 2011. ISBN 978-1-4402-1452-3.
# Francuska intervencija u Meksiku

| Francuska intervencija u Meksiku
 |
| --- |
|  Bitka za Pueblo
 |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Datum
 | 1861. - 1867.
 |
| Lokacija
 | Meksiko
 |
| Ishod
 | Poraz Francuza i monarhista, pobjeda republikanaca
 |
| *Casus belli* | Ukidanje meksičkih vanjskih dugova od strane Benita Juáreza
 |

 |
| Sukobljeni
 |
|  Drugo Meksičko Carstvo Drugo Francusko Carstvo |  Sjedinjene meksičke države |
| Vođe
 |
| Maksimilijan I. † François Achille Bazaine
 | Benito Juárez
 |

**Francuska intervencija u Meksiku**, poznata i kao **Francusko-meksički rat** i **Maksimilijanova afera**, je bila intervencija europskih država na čelu s Francuskom koje su zaratile s Meksikom, nakon što je meksički predsjednik Benito Juárez 1861. proglasio sve vanjske dugove Meksika ukinutima. Francuska, Velika Britanija i Španjolska poslale su svoje vojske u Meksiko da silom utjeraju dugove. Iako su se Španjolska i Velika Britanija povukle iz sukoba, Francuska predvođena Napoleonom III. je nastavila s borbom te do 1863. osvojila Mexico City, te je slijedeće godine proglašeno Drugo Meksičko Carstvo, kojem je za vladara postavljen austrijski nadvojvoda Maksimilijan, od tada zvan **Maksimilijan I. meksički**. Juárez se tada okrenuo gerilskom ratovanju protiv Francuza i njihovih meksičkih suradnika.

Maksimilijanova vlast bila je preliberalna da bi dobila širu podršku meksičkih monarhista, a ipak prerojalistička da bi dobila potporu meksičkih liberala i republikanaca. Po završetku Američkog građanskog rata u travnju 1865., Juárezom predvođeni republikanci počeli su dobivati aktivnu vojnu pomoć od SAD-a. 1866. francuska se vojska povukla iz Meksika. 1867. Maksimilijanova Meksička carska vojska je poražena a Maksimilijan je zarobljen. 19. lipnja 1867. Maksimilijan je strijeljan što označava konačnu pobjedu republikanaca u ratu.

## Vanjske veze

* Chronology of the Mexican Adventure 1861–1867 Arhivirano 2011-06-13 na Wayback Machine-u
* Bibliography for the French intervention in Mexico Arhivirano 2020-02-22 na Wayback Machine-u
# PM Makarov

| PM Makarov
 |
| --- |
|  |
| Vrsta
 | poluautomatski pištolj
 |
| Država porijekla
 |  Sovjetski Savez
 |
| Historija uporabe
 |
| U službi
 | 1951. -
 |
| Historija proizvodnje
 |
| Projektant
 | Nikolaj Makarov
 |
| Projektirano
 | tvornički izrađen 1948.g.
 |
| Proizvođač
 | IŠMAŠ (SSSR/Rusija) Ernst Thaelmann / Simson (Suhl) (Njemačka) Arsenal (Bugarska) Norinco (Kina)
 |
| Karakteristike
 |
| Dužina
 | 161,5 mm
 |
| Masa
 | 730g
 |
| Kalibar
 | 9x18mm Makarov
 |
| Dužina cijevi
 | 91 mm
 |
| Broj žljebova
 | 6
 |
| Brzina gađanja
 | 315 m/s
 |
| Domet
 | 50 m
 |
| Kapacitet spremnika
 | 8 metaka
 |

**PM Makarov** (*Pištolj Makarova; rus. Пистолет Макарова ПМ*) je vrlo poznati sovjetski poluautomatski pištolj čija povijest seže još u Prvi svjetski rat, pa sve do današnjih dana. Dizajnirao ga je kasnih 1930-ih Nikolaj Fedorovič Makarov.

Mnoge su istočne zemlje na temelju izvornika razvile svoje tipove ovakvog samokresa. Danas su osim ruskog poznati i mađarski, istočnonjemački i češki samokres ovakvog izgleda i osobina.

Ovaj su pištolj zbog izuzetnih konstrukcijskih rješenja i preciznosti rabile i ruske obavještajne službe. Ima specifičan način rada, a to mu je pak kratko i naglo trzanje zatvarača prigodom opaljenja metka. Zastoji su općeniti kao kod svakog pištolja.

Glavni su mu djelovi: spremnik, branik okidača, mehanizam za okidanje, navlaka sa zatvaračem, ciljnici (zbog svoje male dužine su više izraženiji), povratna opruga, cijev i rukohvat.

## Vanjske veze

## Reference
# Heckler & Koch P30

| Heckler & Koch P30
 |
| --- |
|  Heckler & Koch P30
 |
| Vrsta
 | poluautomatski pištolj
 |
| Država porijekla
 |  Njemačka
 |
| Historija proizvodnje
 |
| Projektant
 | Frank Henninger
 |
| Proizvođač
 | Heckler & Koch
 |
| Razdoblje proizvodnje
 | 2006.-danas
 |
| Karakteristike
 |
| Dužina
 | 177,5 mm
 |
| Masa
 | 740 g
 |
| Širina
 | 34,8 mm
 |
| Visina
 | 138 mm
 |
| Streljivo
 | 9x19mm Parabellum
 |
| Dužina cijevi
 | 98 mm
 |
| Kapacitet spremnika
 | 15 metaka
 |

**Heckler & Koch P30** je njemački poluautomatski pištolj projektiran na temelju P2000 pištolja. Rani prototipovi ovog pištolja nazvani su P3000. Dostupan je samo u izvedbi za 9x19 mm Paravellum streljivo i ne zna se hoće li se u ponudi naći inačica sa nekim drugim kalibrom. Kapacitet spremnika je 15 metaka.

Krajem 2006. Njemačka Savezna carina (Zollkriminalamt) je naručila 13.500 primjeraka P30V6 pištolja za svoje potrebe, čime je postala prvi kupac P30. Osim toga, norveška policija je naručila oko 7000 primjeraka P30LV1 pištolja. U listopadu 2008., švicarska policija je naručila nepoznat broj P30 pištolja, koji bi trebali zamjeniti SIG P228 pištolje.

Krajm studenog 2008. njemačka Savezna policija *(Bundespolizei)* je naručila 30.000 P30 s opcijom nabave još 5.000. Isporuka će biti izvršena između ljeta 2009. i 2011. godine.

## Korisnici

* Njemačka - carina, Savezna policija
* Norveška - policija
* Švicarska - policija u Zurichu

## Izvori

## Vanjske veze

* Stranica proizvođača Arhivirano 2010-01-06 na Wayback Machine-u
* P30 priručnik za uporabu Arhivirano 2007-10-05 na Wayback Machine-u
* 2008 Heckler & Koch Military and LE brochure
# Vatra

Trougao vatre
**Vatra** (ili **oganj**) je brz i samoodrživ oblik oksidacije koji prati oslobađanje toplote i svjetlosti. Za nastanak vatre su potrebna tri osnovna elementa: gorivo, toplota i kisik, što se simbolično predstavlja kao "trougao vatre". Sprječavanjem kombiniranja ova tri elementa sprječava se nastanak vatre. Uklanjanjem bilo kojeg od ovih elemenata, vatra se zaustavlja, što je osnovni princip gašenja požara.

### Elementi vatre

Oksigen u trouglu vatre se može posmatrati kao oksidacijsko sredstvo, te osim oksigena iz zraka to mogu biti sredstva koja u hemijskoj strukturi sadrže oksigen koji služi kao oksidacijsko sredstvo.
Fizičko stanje goriva je također značajno za razvoj vatre. npr. drvena ploča će se teže zapaliti od drvenih opiljaka i prašine. Veći stepen usitnjenosti podrazumijeva veću površinu i manju masu koja odvodi toplotu, pa je paljenje olakšano. Npr. ugljena prašina zbog malog odnosa mase prema dodirnoj površini može eksplodirati.
Važan faktor kod nastanka vatre je isparavanje, jer u slučaju vatre zapravo gore pare koje nastaju od goriva. Gorivo koje lakše prelazi u gasovito stanje se lakše zapali. Tečnosti se lakše pale od čvrstih supstanci, a gasovi lakše od tečnosti. Količina toplote koja se može osloboditi prilikom sagorijevanja neke supstance naziva se *kalorična vrijednost*. Ukupna kalorična vrijednost predstavlja odnos količine toplote oslobođene pri sagorijevanju u odnosu na količinu supstance. Izražava se u jedinicama energije po jednici količine supstance (npr. kJ/kg, kJ/m3).

Vatra sa ugljem kao gorivom
### Izvori paljenja

Izvor paljenja predstavlja bilo koji lokalizirani izvor energije koji može dovesti do paljenja supstance. Da bi došlo do paljenja mora se dostignuti minimum energije paljenja. Proces paljenja određuju sljedeći faktori: temperatura, dovedena količina toplote, brzina kojom se toplota dovodi (ili vremenski period u kojem se toplota dovodi) i površina na koju se toplota dovodi.
Izvori paljenja se mogu grupisati u četiri kategorije: mehanički (trenje, kompresija), električni (otpor, električni luk, statički elektricitet, munja, itd.), hemijski (sagorijevanje, spontano zagrijavanje, rastvaranje) i nuklearni.

### Prenos toplote

Prenos toplote omogućava širenje vatre. Vatra se širi na četiri načina: direktnim kontaktom plamena, konvekcijom, radijacijom i kondukcijom. Direktni kontakt je odgovoran za inicijalno paljenje vatre (početno paljenje). Konvekcija je prenos toplote kroz fluid (npr. zrak). Radijacija je prenos toplote u obliku talasa. Širi se u svim smjerovima i ne zavisi od strujanja zraka. Kondukcija je prenošenje toplote kroz čvrste objekte.

### Razbuktavanje

Razbuktavanje ("flashover") je pojava u zatvorenom prostoru (npr. soba) gdje je količina toplote dovoljna da se dostigne tačka paljenja svih prisutnih materijala. Kada se ta tačka dostigne, svi materijali počinju da gore u istom trenutku i obuhvataju cijeli prostor.

## Povezano

* Požar
* Zapaljivost

## Reference

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak o temi: **Fire** |
|  | Potražite natuknicu vatra u Wikirječniku, slobodnom rječniku. |