# Hermann von Helmholtz

|  |
| --- |
| **Hermann von Helmholtz** |
|  nemački fiziolog i fizičar |
|  |
| Rođenje
 | (1821-augusta-31)31. augusta 1821. Potsdam, Kraljevina Pruska
 |
| Smrt
 | 8. septembra 1894. (dob: 73) Charlottenburg, Nemačko carstvo
 |
| Polje
 | fizika, medicina
 |
| *Alma mater* | Medicinsko-hirurški Institut Friedrich-Wilhelm
 |
| Poznat po
 | -zakon o očuvanju energije, -hipoteza čestične prirode električnog naboja, -Helmholcova slobodna energija, -Helmholcova nestabilnost, -Helmholcov val, -oftalmoskop, -Helmholcov rezonator, -protumačio akomodaciju oka, -teorija boje tonova, -brzina širenja nervnih impulsa
 |
| Istaknute nagrade
 | Mateučijeva medalja (1868.) Koplijeva medalja (1873.) Faradejeva lektorska nagrada (1881.) Albertova medalja (1888.)
 |

**Hermann Ludwig Ferdinand von Helmholtz** (Herman fon Helmholc) (Potsdam, 31. kolovoza 1821. – Berlin, 8. rujna 1894.) je bio njemački liječnik i fizičar. Njegov je život bio u znaku potpune predanosti znanosti i jedan je od najznačajnijih znanstvenika 19. stoljeća.

Kao mladi čovjek, von Helmholtz je bio zainteresiran za prirodne znanosti, ali ga je otac poslao na studij medicine zbog izglednije financijske podrške od strane države.

Širokog spektra interesa, von Helmholtz je pisao o starosti Zemaljske kugle do opisa sunčevog sistema.

Prvo značajnije znanstveno postignuće je bilo 1847. kada je otkrio princip sačuvanja energije kod metabolizma mišića. Potvrdio je da ne postoji *"životna snaga"* u organizmu koja dodaje energiju za pokrete mišića.

Polazeći od ranijih radova Sadi Carnota, Émile Clapeyrona i James Prescott Joulea, postavio je odnose između mehanike, toplote, svjetlosti, elektriciteta i magnetizma odnoseći se prema njima kao pojavnosti jedne "sile" (energije u modernim terminima. Svoje teorije je objavio u knjizi *Über die Erhaltung der Kraft* (*O sačuvanju sile*, 1847.).

Imao je radove u osjetilnoj fiziologiji, a (njegov student Wilhelm Wundt uspješno je nastavio ta istraživanja). Von Helmholtz je značajnije pridonio medicini na polju oftalmologije. Izumio je oftalmoskop, instrument koji se koristi za ispitivanje unutrašnjosti ljudskog oka. Tako je postao poznat preko noći u cijelom svijetu. Njegovo glavno djelo *Handbuch der Physiologischen Optik* (*Priručnik za fiziološku optiku*), daje empirijske teorije za prostorni vid u boji i opažanje pokreta. Taj je priručnik postao osnovno referentno djelo na svom polju tokom druge polovice 19. stoljeća. Njegova teorija o akomodacijskom refleksu ostala je nepromijenjena sve do zadnjeg desetljeća 20. stoljeća.

Von Helmholtz je 1863. objavio knjigu *"Die Lehre von den Tonempfindungen als physiologische Grundlage für die Theorie der Musik"* pokazujući i dalje interes za fiziku opažanja. Ta je knjiga utjecala na muzikologe sve do 20. stoljeća. Na tom polju izumio je Helmholcov rezonator kako bi prikazao snagu različitih tonova.

U elektromagnetizmu je proučavao longitudinalne valove, ali nije dao veći prilog na tom području. Njegov student Heinrich Rudolf Hertz postao je poznat po prvom pokusu elektromagnetskog zračenja. Ipak von Helmholtz je predvidio elektromagnetsko zračenje iz Maxwellovih jednadžbi i valna jednadžba sada nosi njegovo ime. Također, njemačko udruženje istraživačkih instituta nosi njegovo ime.

Njegovi studenti (bio je profesor u Königsbergu, Bonnu, Heidelbergu i Berlinu) koji su kasnije postali poznati: Max Planck, Heinrich Kayser, Eugen Goldstein, Wilhelm Wien, Arthur König, Henry Augustus Rowland, A. A. Michelson i Mihajlo Pupin.