# Staroslavenski jezik

*Ne treba miješati sa Praslovenski jezik.*

| staroslovenski jezik |
| --- |
| ⰔⰎⰑⰂⰡⰐⰠⰔⰍⰟ ⰧⰈⰟⰊⰍⰟ словѣ́ньскъ ѩꙁꙑ́къ |
| Države | Slovenske države i oblasti u srednjem veku |
| Regije | istočna Evropa |
| Izumro | koristi se kao liturgijski jezik |
| Jezična porodica | indoevropski
* baltoslovenski
	+ slovenski
		- južnoslovenski
			* **staroslovenski jezik**
 |
| Pismo | glagoljica i ćirilica |
| Službeni status |
| Službeni | Pravoslavne i istočne katoličke crkve |
| Jezični kodovi |
| ISO 639-1 | `cu` |
| ISO 639-2 | `chu` |
| ISO 639-3 | `chu` |
|

Naslovnica Jovanovog evanđelja iz Zografskog kodeksa, 10-11. vek
**Staroslavenski jezik**  (словѣньскъ ѩꙁꙑкъ) prvi je književni slavenski jezik, kodifikovan na osnovi makedonskog govora iz okolice Soluna u 9. stoljeću. Staroslovenska pisma bila su glagoljica i ćirilica. Izvorno pismo sačinjeno za ovaj jezik je glagoljica, koju je sastavio Konstantin Filozof.

Staroslavenski jezik su kodifikovali hrišćanski misionari, braća Kiril i Metodij, radi prevođenja evanđelja s grčkog, opismenjavanje starih Slovena i uvođenje narodnog jezika u crkvu. Staroslovenski je tokom srednjeg veka bio književni jezik većine slovenskih naroda i uticao na formiranje mlađih slovenskih jezika. Staroslavenska književnost uključuje mnoge religijske, pravne, istorijske i druge spise. Na primer, *Žitije Konstantina Filozofa* iz 9. veka opisuje širenje pismenosti među Slovenima, *Beseda na jeres* iz 10. veka opisuje pojavu bogumila na Balkanu, *Povest vremenih let* (11-12. vek) istoriju ruskih zemalja, a *Zakonopravilo* iz 13. veka je najstariji sačuvani srpski pravni akt.

Geneološki, staroslovenski jezik pripada grupi južnoslovenskih jezika, i ne sme se mešati s praslovenskim jezikom, drevnom maticom iz koje vode poreklo svi slovenski jezici. Naslednik staroslovenskog je konzervativni crkvenoslovenski jezik, u liturgijskoj upotrebi u pravoslavnim i istočnim katoličkim crkvama slovenskih zemalja. Pozajmljenice iz ovog jezika nazivaju se arhaizmi ili crkvenoslavizmi.

Gramatika i rečnik staroslovenskog je temelj mnogih pokušaja stvaranja novog sve-slovenskog književnog jezika, među kojima je međuslovenski jedan od modernijih primera.

## Naziv

Balkan u 9. veku. Braća Kiril i Metodij su Solunjani, "a svi Solunjani govore čisto slovenski".
U starim se spisima taj jezik nazivao jednostavno **slovenskim** - slovĕnьskъ. U 5. glavi Žitja *Metodova* bizantski car Mihajlo III. govori Ćirilu i Metodu da su oni Solunjani, a da Solunjani *vьsi čisto slovĕnьsky besĕdujǫtъ. U 15. glavi piše da je Metod preveo knjige* otъ grьčьska języka vъ slovĕnьskъ*, a u 17. da Metodovi učenici poslije njegove smrti* latinьsky i grьčьsky i slovĕnьsky sъtrĕbišę*, a isti naziv koristi i bizantski pisac Jovan Egzarh.*

Staroslavenski se razvio na osnovi jednog makedonskog govora, stoga se često nazivao i **staromakedonski** te **starobugarski**.

Osim dvaju spomenutih naziva zbog narodne osnove, koristila su se još dva zbog uporabe - **starocrkvenoslavenski** i **crkvenoslavenski**. Naime, staroslavenski jezik bio je književni jezik liturgijskih spisa, usko vezan uz sakralnu književnost, nastalu prevođenjem grčkih izvornika (što se očitovalo u brojnim leksičkim, morfološkim i sintaktičkim grecizmima). No, staroslavenski jezik koristio se i za profane svrhe (pravni spisi i književnost općenito).

Neki razlikuju navedena dva termina pa starocrkvenoslavenskim nazivaju prvi zabilježeni period staroslavenskog jezika, doba kanonskih spisa 10. i 11. stoljeća, a crkvenoslavenskim jezik od 12. stoljeća nadalje, kad se počinju javljati prve redakcije.

Najčešći je naziv **staroslavenski jezik**. On ne ukazuje na narodnu osnovicu ni na uporabu te je neutralan i čest u uporabi. Staroslavenski jezik ne smije se miješati s praslavenskim jezikom, matice iz koje su se razvili svi slavenski jezici. Kronološki se staroslavenski poklapa s posljednjom fazom praslavenskog jezika.

## Stvaranje

Braća Ćirilo i Metodije sa učenicima
Još od traktata Crnorisca Hrabra (*O pismenima*) Slaveni nisu imali pisma te Hrabar govori o tri faze - nepoznavanju pisma, korištenju tuđeg pisma "bez ustrojenja" i korištenje svojeg pisma koje su stvorili Ćiril i Metod:

> *Prĕžde ubo slovĕne ne imĕhǫ knigъ, nǫ črъtami i rĕzami čьtĕhǫ i gataahǫ, pogani sǫĉe. Krъstivše že sę, rimskami i grъčьskymi pismeny nǫždaahǫ sę (pisati) slovĕnsku rĕčь bez ustroenia. (...) Aĉe li vъprosiši slovĕnskyę bukarę glagolę kto vy pismena stvorilъ estь ili knigy prĕložilъ, to vьsi vĕdętь. I otvĕĉavše rekǫtь. Svętyi kostantinъ filosofъ, naricaemyi kirъlъ. tъ namь pismena stvori i knigy prĕloži. i methodie bratъ ego.*
>
>

> Prije Slaveni ne imađahu knjiga, nego crtama i zarezima crtahu i gatahu bivajući pogani. Pokrstivši se nastojahu grčkim i latinskim pismenima kojekako pisati svoju riječ bez ustroja. (...) A ako zapitaš slavenske književnike govoreći tko vam je slova sastavio ili knjige preveo, to svi znaju i odgovorivši reći će: sveti Konstantin Filozof, zvani Ćiril, taj nam i slova sastavi i knjige prevede, i Metod, brat njegov.
>
>

Staroslavenska pisma bila su glagoljica i ćirilica. Prema mišljenju današnjih stručnjaka, glagoljica je starije pismo te ju je stvorio Konstantin Ćiril, a poslije je, prema Georgievu, nastala ćirilica zbog povijesnog procesa u kojem su sudjelovali mnogi, a sve je počelo od nesustavnog bilježenja slavenskih riječi grčkim i latinskim slovima (grčki alfabet i latinica).

Moravski knez Rastislav poslao je poruku caru Mihajlu da mu pošalje ljude koji bi naučavali njegov narod, širili pismo i pokrštavali na njihovu jeziku. Car je Konstantinu i Metodu rekao da su oni Solunjani, a da svi Solunjani dobro govore slavenskim jezikom. Naime, mnogo će im biti lakše naučavati jezikom poznatim narodu. Nakon brojnih prijašnjih misija, Konstantin pristaje, stvara pismo - glagoljicu - jer Slaveni ne imahu pisma i odlazi u Moravsku 863. godine s bratom Metodom.

Ondje ostaju tri godine, a potom odlaze i u Panoniju. Dok su ondje djelovali, preveli su s grčkoga jezika velik broj liturgijskih djela, a za Metoda se kaže da je nakon Konstantinove smrti preveo za osam mjeseci sve biblijske knjige, osim Knjige Makabejaca. Stvorili su također i prvi zakonski kodeks, *Zakon sudnyj ljudem* te prijevod *Nomkanona*.

Konstantin se bunio protiv trojezične hereze, da su jedina tri dostojna jezika za slavljenje liturgije latinski, grčki i hebrejski. U raspravi s akvilejskim svećicima rekao je poznate riječi:

> *Ne pada li kiša od Boga na sve jednako? Ili, ne sja li Sunce, također, na sve? Ne udišemo li svi isti zrak? A kako se vi ne stidite samo tri jezika priznavati, a hoćete da svi drugi narodi i plemena budu slijepi i gluhi*
>
>

Vrijednost Ćirila i Metoda bila je neprocjenjiva - Slaveni su dobili tri stvari - pismo, jezik i Riječ (Bibliju).

## Teorije o porijeklu

Staroslavenski jezik razvio se na osnovi makedonskog govora u okolici Soluna. No, bila je poznata i takozvana panonska teorija koju su posebno zastupali Franc Miklošič i Jernej Kopitar. Oni su tvrdili da se njemačka, latinska i mađarska obilježja staroslavenskog mogu objasniti samo činjenicom da je osnova staroslavenskome bio panonski govor. Ta je teorija nazvana panonskom. No, susreli su se i s problemima – kako objasniti tipične makedonske odraze *št* i *žd* (od praslavenskih *\*t’* i *\*d’*). To su riješili tako da su pronašli mađarske posuđenice koje sadrže te glasove, a oni su ih mogli dobiti jedino posuđivanjem od Panonskih Slavena.

Ali, to je opovrgnuo Vatroslav Jagić objasnivši da su Mađari primili te posuđenice u doba seobe, kad su se Bugari i Makedonci selili prema svojim današnjim domovinama. Tu je makedonsku teoriju učvrstio i njegov učenik Vatroslav Oblak organiziravši dijalektološku ekspediciju u okolici Soluna. 1896. svojim je *Makedonskim studijama* dokazao povezanost makedonskog govora sa staroslavenskim jezikom. Tako je nastala danas priznata makedonska teorija.

## Slovenska azbuka

Konstantin Filozof, poznat pod monaškim imenom Kiril (Ćiril), tvorac slovenske azbuke.

| glagoljica
 | ćirilica
 | naziv
 | latinica
 | glagoljski broj
 | ćirilični broj
 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ⰰ | A | азъ (azъ)
 | a
 | 1
 | 1
 |
| Ⰱ | Б | бѹкꙑ (buky)
 | b
 | 2
 |  |
| Ⰲ | В | вѣдѣ (vědě)
 | v
 | 3
 | 2
 |
| Ⰳ | Г | глаголи (glagoli)
 | g
 | 4
 | 3
 |
| Ⰴ | Д | добро (dobro)
 | d
 | 5
 | 4
 |
| Ⰵ | Е, Є | єсть (jestъ)
 | e, je
 | 6
 | 5
 |
| Ⰶ | Ж | живѣтє (živěte)
 | ž
 | 7
 |  |
| Ⰷ | Ꙃ, Ѕ | ѕѣло (dzělo)
 | dz
 | 8
 | 6
 |
| Ⰸ | Ꙁ, З | зємл҄ꙗ (zemlja)
 | z
 | 9
 | 7
 |
| Ⰹ, Ⰺ | И | и/ижє (i/iže)
 | i, j
 | 10
 | 8
 |
| Ⰻ | І, Ї | и/ижє (i/iže)
 | i, j
 | 20
 | 10
 |
| Ⰼ | Ꙉ | дѥрв (đervь)
 | đ, ǵ, ć
 | 30
 |  |
| Ⰽ | К | како (kako)
 | k
 | 40
 | 20
 |
| Ⰾ | Л | людиѥ (ljudije)
 | l, lj
 | 50
 | 30
 |
| Ⰿ | М | мꙑслитє (myslite)
 | m
 | 60
 | 40
 |
| Ⱀ | Н | нашь (našь)
 | n, nj
 | 70
 | 50
 |
| Ⱁ | О | онъ (onъ)
 | o
 | 80
 | 70
 |
| Ⱂ | П | покои (pokoi)
 | p
 | 90
 | 80
 |
| Ⱃ | Р | рьци (rьci)
 | r, rʲ
 | 100
 | 100
 |
| Ⱄ | С | слово (slovo)
 | s
 | 200
 | 200
 |
| Ⱅ | Т | тврьдо (tvrьdo)
 | t
 | 300
 | 300
 |
| Ⱆ | Оу, ꙋ | оукъ (ukъ)
 | u
 | 400
 | 400
 |
| Ⱇ | Ф | фрьтъ (frьtъ)
 | f
 | 500
 | 500
 |
| Ⱈ | Х | хѣръ (hěr)
 | h
 | 600
 | 600
 |
| Ⱉ | Ѡ | ѡмега (omega)
 | o, /ɔ/
 | 700
 | 800
 |
|  | Ѿ | отъ (otъ)
 | ot
 |  | 800
 |
| Ⱋ | Щ | ща (šta)
 | št
 | 800
 |  |
| Ⱌ | Ц | ци (ci)
 | c
 | 900
 | 900
 |
| Ⱍ | Ч | чрьвь (črьvъ)
 | č
 | 1000
 | 90
 |
| Ⱎ | Ш | ша (ša)
 | š
 |  |  |
| Ⱏ | Ъ | ѥръ (jerъ)
 | ŭ (poluglas)
 |  |  |
| ⰟⰊ | Ꙑ | ѥрꙑ (jery)
 | y
 |  |  |
| Ⱐ | Ь | ѥрь (jerь)
 | ĭ (poluglas)
 |  |  |
| Ⱑ | Ѣ | ѣть (jatь)
 | ě
 |  |  |
| Ⱖ |  | (jo)
 | jo
 |  |  |
| Ⱓ | Ю | ю (ju)
 | ju
 |  |  |
|  | Ꙗ | ꙗ (ja)
 | ja
 |  |  |
|  | Ѥ | ѥ (je)
 | je
 |  |  |
| Ⱔ | Ѧ | ѧсъ (ęsъ)
 | ę (nazalno e)
 |  | 900
 |
| Ⱗ | Ѩ | ѩсъ (jęsъ)
 | ję
 |  |  |
| Ⱘ | Ѫ | ѫсъ (ǫsъ)
 | ǫ (nazalno o)
 |  |  |
| Ⱙ | Ѭ | ѭсъ (jǫsъ)
 | jǫ
 |  |  |
|  | Ѯ | ѯи (ksi)
 | ks
 |  | 60
 |
|  | Ѱ | ѱи (psi)
 | ps
 |  | 700
 |
| Ⱚ | Ѳ | ѳита (thita)
 | th
 |  | 9
 |
| Ⱛ | Ѵ | ижица (ižica)
 | i, y, v
 |  | 400
 |

Praslovenski jezik nije imao glas **f**, a slova fert (Ⱇ) i fita (Ⱚ) korišćena su za prepisivanje reči grčkog porekla, kao i ižica (Ⱛ) za grčko ipsilon.

## Rukopisi

Naslovnica Evanđelja po Marku, Zografski kodeks
Tzv. "staroslavenski kanon" čini malen broj sačuvanih rukopisa iz 10. i 11. stoljeća, nastalih nakon smrti Kirila i Metoda. No, postoji obilje dela na staroslovenskom sačuvanih samo u novijim prepisima, koji čuvaju starije osobine jezika od najstarijih sačuvanih rukopisa "kanona".

Dosledno čuvanje i pravilna upotreba nosnih samoglasnika jedna je od karakterističnih crta po kojima se staroslovenski kanonski spomenici lako razlikuju od kasnijih redakcija.

### Najstariji rukopisi

Spomenici pisani glagoljicom:

* Kijevski listići (10. vek)
* Assemanijevo evanđelje (10. vek)
* Zografsko evanđelje (10-11. vek)
* Marijinsko evanđelje (11. vek)
* Sinajski psaltir
* Sinajski molitvenik
* Kločev glagoljaš
* Bojanski palimpsest
* Makedonski listići

Spomenici pisani ćirilicom:

* Savina knjiga (11. vek)
* Suprasaljski zbornik (11. vek)
* Eninski apostol
* Miroslavljevo jevandjelje (12. vek)

Spomenici pisani latinicom:

* Brižinski spomenici

### Sačuvani prepisi

Jedan od sačuvanih prepisa Žitija Konstantina Filozofa
Mnogi staroslovenski rukopisi nisu sačuvani u originalu, već u prepisima. Neki od njih su:

* Proglas Konstantina Filozofa (9. vek)
* Žitije Konstantina Filozofa (9. vek)
* Žitije Metodija (9. vek)
* O pismenima (9-10. vek)
* Beseda na jeres (10. vek)
* Žitije svetog Venceslava (10. vek)
* Druga staroslovenska legenda o svetom Vaclavu (10-11. vek)
* Novgorodski ljetopis (11. vek)
* Povest vremenih leta (11-12. vek)
* Povest o Akiru (10-12. vek)
* Istorija jevrejske vojne (10-12. vek)
* Fiziolog, rečnik zverinja (više prevoda 10-12. vek)
* Slovo o polku Igorevu (12. vek)
* Nomokanon (13. vek)
* Pčela, zbornik izreka
* Djela Tomina (pre 14. veka)

Napomena: datum predstavlja nastanak književnog dela, ne starost rukopisa.

## Rane redakcije

**Redakcija** je spontatno i nehotično mijenjanje staroslavenskog jezika, zbog utjecaja piščeva jezika i njegova lokalnog idioma, a **recenzija** je namjerno mijenjanje zbog jezika nekog kraja te se staroslavenski prilagođava području. Razlika katkad i nije najjasnija, ali općenito govorimo o redakcijama staroslavenskog jezika koje su se razvile na većim područjima.

### Moravska redakcija

1. umjesto staroslavenskih *št* i *žd* nalazimo odraze palataliziranog *t* i *d* > *c* i *z* (*pomoštь* > *pomocъ*, *viždь* > *vizь*)
2. odrazi praslavenskih *\*stj* i *\*skj*, za razliku od stsl. *št*, daju *šč*
3. u instrumentalu jednine o-deklinacije, glavne, srednjeg roda umjesto nastavka *-omь* dolazi *-ъmь*
4. genitiv zamjenice *azъ* (ja) umjesto staroroslavenskog *mene* nalazimo *mne* (ispadanjem starog jora od *mъne*)

Spomenici: Kijevski listići, Praški listići, Reimsko evanđelje.

### Preslavska redakcija

1. prednji nazal *ę* iza *č*, *ž* i *š* te *j* prelazi u stražnji *ǫ*, a *ǫ* iza palataliziranih *r*, *l* i *n* (*r'*, *lj*, *nj*) prelazi u *ę*
2. *ǫ* katkad prelazi u *ъ*, a *ĕ* katkad u *ja*

Spomenici: Traktat Crnorisca Hrabra, Trnovsko evanđelje, Bojansko evanđelje, Vračansko evanđelje, Jovanovo evanđelje.

### Ohridska redakcija

1. *ǫ* prelazi u *ę* iza palataliziranih *r*, *l* i *n* (*r'*, *lj*, *nj*) te iza kombinacije usnenog samoglasnika sa suglasnikom *l* (*voljǫ* > *volję*)
2. jerovi se katkad vokaliziraju, *ъ* > o, *ь* > *e*
3. *ę* i *ĕ* te *e* i *ĕ* miješaju se u korištenju
4. katkad se *ę* mijenja s *e*, a *ǫ* s *a*, *ъ* i *u*
5. *št* i *žd* se čuvaju

Spomenici: Ohridski apostol, Dobromirovo evanđelje, Asemanijevo jevanđelje

## Kasnije redakcije

Staroslavenski je odigrao važnu ulogu u povijesti slavenskih jezika, razvijajući se prvo u zasebne redakcije, a potom i zasebne književne jezike.

### Ruska redakcija

Ostromirovo evanđelje
1. stražnji i prednji nazali - *ǫ* i *ę* - mijenjaju se u *u* i *ja*
2. prema staroslavenskim *rь*, *lь*, *rъ*, *lъ* između suglasnika dolaze *ьr*, *ъr*, *ьl*, *ъl*
3. *ra-* i *la-* izvedeni od praslavenskog *or* i *ol* zamjenjuju se s *ro-* i *lo-* *(rabota*, *lokъtь*)
4. staroslavensko *žd* daje *ž*, a *št* daje *č* (*vižь*, *pečь*)
5. skupine nastale metatezom likvida, *ra*, *la*, *rĕ*, zamjenjuju se skupinama *oro*, *olo*, *ere* (*gradъ* > *gorodъ*, *zlatъ* > *zolotъ*, *umrĕti* > *umereti*)
6. u genitivu jednine te nominativu i akuzativu množine ja-deklinacije te u akuzativu množine jo-deklinacije *ę* prelazi u *ĕ* (*zemlĕ*)
7. u dativu i lokativu ličnih zamjenica umjesto *e* nalazi se *ĕ* (*tebĕ*)

Spomenici: Ostromirovo evanđelje, Arhangelsko evanđelje, Čudovski psaltir, Svjatoslavov zbornik.

### Hrvatska redakcija

Hvalov zbornik
U nekim hrvatskim katoličkim biskupijama na otocima i na obali razvio se u hrvatsku redakciju koja je korištena u glagoljaškoj liturgiji zapadnog, rimskog obreda, sve do Drugog vatikanskog sabora, a u nekim svojim oblicima i sve do danas. Hrvatski tip staroslavenskog jezika ima sljedeća obilježja:

1. stražnji i prednji nazali - *ǫ* i *ę* - mijenjaju se u *u* i *e* (*rǫka* > *ruka*, *pęt* > *pet*)
2. jeri *y* mijenja se u *i* (*byti* > *biti*)
3. grafem šta - *ĉ* / mijenja se u *ć*, *šć* ili rjeđe u *št*
4. odrazi praslavenskih *\*stj* i *\*skj*, za razliku od stsl. *št*, obično daju *šć*
5. zbog depalatalizacije, poluglasi (jor i jer) se vokaliziraju, u jakom položaju daju *a* (u kajkavskim govorima zatvoreno *e*), ali se prije toga izjednačuju (to vidimo u primjeru da su i jer (*ь*) i jor (*ъ*) dali isti odraz - *sъnъ* > *sanь*, *san`*, *dьnь* > *dan*, *dan`*). Poslije su se jerovi označivali štapićima i apostrofima te postupno nestali.

Neki spomenici staroslavenskoga jezika dokazane hrvatske redakcije: Bašćanska ploča, Grškovićev odlomak apostola, Splitski misal, Divoševo evanđelje, Batalovo evanđelje, Hvalov zbornik, Mletački zbornik.

### Srpska redakcija

Miroslavljevo evanđelje
1. stražnji i prednji nazali - *ǫ* i *ę* - mijenjaju se u *u* i *e*
2. jeri *y* daje *i*
3. grafem šta - *ĉ* / mijenja se u *ć* ili rjeđe u *št*
4. različit razvoj poluglasa; jor nestaje, a jer prevladava (*ъ* > *ь*)
5. odrazi praslavenskih *\*stj* i *\*skj*, kao i u stsl. daju *št*
6. *jǫ* daje *ju*, ali se *ę* i *ję* katkad mijenjaju s *e*
7. palatalno *r* i meko *s* postaju tvrdima

Spomenici: Vukanovo evanđelje, Hilandarska povelja, Karejski tipik, Studenički tipik, Temnićki natpis, Matičin apostol, Miroslavljevo evanđelje.

Napomena: Neki naučnici pominju samo srpsko-hrvatsku redakciju, bez razlikovanja varijeteta unutar nje.

## Gramatika

Staroslovenski je fleksijski jezik s prilično bogatom gramatikom.

### Imenice

U staroslovenskom jeziku imenice mogu biti menjane u tri gramatička roda (muški, ženski i srednji), tri broja (jednina, dvojina i množina) i sedam padeža:

* nominativ,
* genitiv,
* dativ,
* akuzativ,
* vokativ,
* instrumental i
* lokativ.

### Glagoli

U staroslovenskom postoje sledeća vremena:

* prezent (sadašnje vreme)
* aorist (prošlo svršeno vreme)
	+ asigmatski aorist
	+ sigmatski aorist
		- noviji sigmatski aorist
		- stariji sigmatski aorist
* imperfekat (prošlo nesvršeno vreme)
* perfekat (prošlo vreme)
* pluskvamperfekat (davno prošlo vreme)
* futur (buduće vreme)
* futur egzaktni (buduće svršeno vreme)

### Brojevi

Д-titlo, označava broj 4
U staroslovenskoj azbuci, nisu postojali posebi znaci za brojeve, već su brojevi obeležavani slovima sa posebnom oznakom (titlom) iznad. Brojevi od 1 do 10 su se obeležavali sledećim ćiriličnim slovima:

* **А** = 1 единъ
* **В** = 2 два
* **Г** = 3 три
* **Д** = 4 четыре
* **Є** = 5 пѧть
* **Ѕ** = 6 шесть
* **З** = 7 седьмь
* **И** = 8 осмь
* **Ѳ** = 9 девѧть
* **Ї** = 10 десѧть

Brojevi od 11 do 19 su bili sintagme. Dobijani su dodavanjem željenog broja na broj deset (npr. dva na desente - 12) i označavani su sledećim slovima, sa odgovarajućim titlom iznad:

Brojevi od 1 do 20 pisani starom ćirilicom.
* **АЇ** = 11 единонадесѧть(e)
* **ВЇ** = 12 дванадесѧть(e)
* **ГЇ** = 13 тринадесѧть(e)
* **ДЇ** = 14 четыренадесѧть(e)
* **ЄЇ** = 15 пѧтьнадесѧть(e)
* **ЅЇ** = 16 шестьнадесѧть(e)
* **ЗЇ** = 17 седьмьнадесѧть(e)
* **ИЇ** = 18 осмьнадесѧть(e)
* **ѲЇ** = 19 девѧтьнадесѧть(e)

Od ovih brojeva su redukcijom vokala i vokalizacijom diftonga nastali savremeni srpskohrvatski oblici.

## Crkvenoslovenski jezik

Kijevski psaltir iz 1397.

Staroslovenski jezik je kao živi književni jezik vremenom potisnut narodnim slovenskim jezicima, ali je konzerviran kao crkvenoslovenski, liturgijski jezik pravoslavnih i istočno katoličkih crkava slovenskih zemalja. Jezici slovenskih naroda čiji je bogoslužbeni jezik bio latinski razvijali su se uglavnom bez kontakta sa crkvenoslovenskim - taj je kontakt ili bio rano prekinut (kao kod Slovenaca, Čeha i Moravljana, a kod Hrvata nešto kasnije) ili nikada nije ni bio uspostavljen (na primer, kod Poljaka i Lužičkih Srba). Uporedo sa postojanjem crkvenoslovenskog, u kulturi nekih slovenskih naroda stvara se i književnost na osnovi narodnog jezika, što je imalo za posledicu dvojstvo unutar starosrpskog, staroruskog i starobugarskog, sa dosta jasno razgraničenim sferama upotrebe crkvenog i narodnog jezika. U XVI i XVII veku dolazi do istiskivanja crkvenoslovenskog jezika iz mnogih oblasti upotrebe.

## Literatura

* Stjepan Damjanović: *Staroslavenski jezik*, Hrvatska sveučilišna naklada, Zagreb, 2005.
* Stjepan Damjanović: *Slovo iskona*, Matica hrvatska, Zagreb, 2005.
* Josip Bratulić: *Žitja Konstantina Ćirila i Metodija*, Kršćanska sadašnjost, 1998.
* Eduard Hercigonja: *Tropismena i trojezična kultura hrvatskoga srednjovjekovlja*, Matica hrvatska, Zagreb, 2006.
* Josip Hamm: *Staroslavenska gramatika*

## Izvori

## Povezano

* Praslavenski jezik
* Ćiril i Metod
* Glagoljica
* Ćirilica
* Slovenski apokrifi

## Vanjske veze

* Old Church Slavonic Online (`en`), kurs staroslovenskog jezika, University of Texas at Austin
* Korpus staroslovenskih tekstova (`en`)
* Staroslovenski tekstovi online (`bg`)
* Staroslovenski tekstovi online (`bg`)
* Staroruski tekstovi online Arhivirano 2020-12-05 na Wayback Machine-u (`ru`)
* The Slavic Physiologus (rečnik zverinja na staroslovenskom)
* Crkvenoslavenska (Jelisavetska) Biblija ruske redakcije (pdf)
* Staroslovensko-grčko / latinski rečnik Arhivirano 2020-11-27 na Wayback Machine-u (Fr. Miklosich)
* Englesko-staroslovenski rečnik
* Bugarsko-staroslovenski rečnik