Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Fran Miklošič

| Fran Miklošič |
| --- |
|  |
| Rođenje | (1813-novembra-29)29. novembra 1813. Luttenberg, Austrija  |
| Smrt | 7. marta 1891. (dob: 77) Beč, Austrija |
| Nacionalnost | slovenska |
| Zanimanje | jezikoslovac |

**Fran Miklošič** (nem. *Franz von Miklosich*; 29. novembar 1813. — 7. mart 1891) je bio slovenski filolog i lingvista.

## Biografija

Miklošič je rođen u štajerskom selu Radomerščak blizu grada Ljutomera, koji je tada pripadao Austrijskom Carstvu.

Doktorirao je filozofiju je na Univerzitetu u Gracu i neko vreme je tu radio kao profesor filozofije. Godine 1838. je prešao na Univerzitet u Beču gde je stekao titulu doktora pravnih nauka. Tokom svojih studija na njega su ticali radovi slovenačkog filologa i lingviste Jerneja Kopitara. Napustio je pravo i i posvetio je veći deo svog života proučavanju slovenskih jezika.

Godine 1844. se zaposlio u Carskoj biblioteci u Beču, gde je ostao do 1862. Miklošiš je 1844. objavio kritiku knjige Franca Bopa *Uporedna gramatika* (njemački: *Vergleichende Grammatik*), što je skrenulo pažnju bečkih akademskih krugova. Ova publikacija je pokrenula dugi niz radova, u kojima je Miklošič pokazao veliku stručnost. Njegovi radovi su doveli de revolucije u proučavanju slovenskih jezika.

U Proleću naroda 1848. Miklošič je aktivno učestvovao u Slovenačkom nacionalnom pokretu. Bio je predsednik političkog udruženja „Slovenija“ koji su osnovali slovenački studenti koji su studirali u Gracu i Beču. Uz Matiju Majara bio je jedan od autora koji su razradili ideju o Ujedinjenoj Sloveniji. Nakon neuspeha revolucionarnih zahteva, Miklošič se posvetio samo akademskim aktivnostima.

Miklošič je 1849. postavljen za šefa tek osnovane katedre za slovensku filologiju Univerziteta u Beču i ostao je na to mestu do 1886. Postao je član Bečke akademije, koja ga je izabrala za sekretara svog istorijskog i filozofskog odseka. Njegovi brojni radovi su se nisu ticali samo slovenskih jezika, već i rumunskog, albanskog, grčkog i jezika Roma i Sinta.

Uz Vuka Karadžića, Đuru Daničića, Dimitrija Demetera, Ivana Mažuranića i Ivana Kukuljevića bio je potpisnik Bečkog književnog dogovora 1850. godine o zajedničkom književnom jeziku Srba i Hrvata. Bio je član Srpske kraljevske akademije.

## Bibliografija

* *Lexicon linguae slovenicae veteris dialecti*, 1850 (i 1862-65 kao *Lexicon Palaeoslovenico-graeco-latinum*)
* *Vergleichende Grammatik der slavischen Sprachen*, 4 Bde., 1852-75
* *Monumenta Serbica Spectantia Historiam Serbiae, Bosniae, Ragusii*, 1858
* *Die Bildung der slavischen Personennamen*, 1860
* *Etymologisches Wörterbuch der slavischen Sprachen*, 1886
* *Über die Mundarten und Wanderungen der Zigeuner Europas*, 12 Tle., 1872-80.

Njegova zbirka ćirilskih izvora, *Monumenta Serbica Spectantia Historiam Serbiae, Bosniae, Ragusii*, objavljena u Beču 1858, a kasnije preštampana i u Gracu 1964. godine, i danas predstavlja izuzetno korisnu hrestomatiju bosanskih srednjovjekovnih izvora.
# P. T. Barnum

| P. T. Barnum |
| --- |
|  |
| Rođenje | (1810-jula-05)5. jula 1810.  |
| Smrt | 7. aprila 1891. (dob: 80)  |

**Phineas Taylor Barnum** (Bethel, Connecticut, 5. 7. 1810. — Bridgeport, Connecticut, 7. 4. 1891.) je bio američki cirkus animator, poduzetnik i političar.

Ostao je zapamćen po svojim hoaxi na njegovim cirkuskih priredaba.

Barnum, zajedno s James Anthony Bailey, osnovao je "Barnum & Bailey" cirkus. Ostvareni uspjeh ga je dovelo da postane jedan od prvih milijunaša u svijetu zabave.

Umro je 7. 4. 1891. te je pokopan u Groblje Mountain Grove.
# Wilhelm Eduard Weber

|  |
| --- |
| **Wilhelm Eduard Weber** |
|  |
|  |
| Rođenje
 | 24. listopada 1804.  Wittenberg, Njemačka
 |
| Smrt
 | 23. lipnja 1891.  Göttingen, Njemačka
 |
| Polje
 | fizika
 |
| Institucija
 | Sveučilište u Göttingenu Sveučilište u Halleu Sveučilište u Leipzigu
 |
| *Alma mater* | Sveučilište u Halleu Sveučilište u Göttingenu
 |
| Akademski mentor
 | Johann Salomo Christoph Schweigger
 |
| Istaknuti studenti
 | Ernst Abbe Friedrich Kohlrausch Eduard Riecke
 |
| Poznat po
 | prvi koristio 'c' kako bi označio brzinu svjetlosti magnetizam elektrodinamometar telegrafija
 |
| Istaknute nagrade
 | Copleyjeva medalja (1859.) Matteuccijeva medalja (1879.)
 |

**Wilhelm Eduard Weber** (Wittenberg, 24. listopada 1804. – Göttingen, 23. lipnja 1891.) je istaknuti njemački fizičar.

Rođen je u Wittenbergu, gdje je njegov otac Michael Weber, radio kao profesor teologije. Wilhelm je bio jedan od tri brata, od kojih su sva trojica išla na studijs znanosti. Nakon zatvaranja wittenberškog sveučilišta, njegov otac premješten je u Halle 1815. Wilhelm je prve lekcije dobio od oca, no onda je išao u školu u Halleu. nakon što je upao u sveučilište posvetio se nacionalnoj filozofiji. Toliko se posvetio svojem učenju da je nakon diplome odmah postao profesor.

Na Gaussov prijedlog, Weber 1831. odlazi u Göttingen da bi bio profesor fizike, unatoč činjenici da je imao samo 27 godine. Njegove lekcije bile su interesantne, sugestivne i instruktivne. Weber je mislio, da bi se bolje razumjela fizika i da bi se mogla uvesti u svakodnevni život, da samo lekcije, unatoč što su ilustrirane eksperimentima, nisu dovoljne, pa je on svojim učenicima omogućio da sami, besplatno eksperimentiraju i to u školskom laboratoriju. Kao student od 25 godina Wilhelm, je zajedno sa svojim bratom Ernostom, profesorom anatomije, izdao knjigu *Teorija valova i tekućina*, knjigu koja im je osigurala puno veću reputaciju. „mehanizam hodanja među ljudskom vrstom“ bio je drugi studij, koji je radio zajedno sa bratom Eduardom. Te važne studije izdane su između 1825. i 1838. Gauss i Weber su 1833. konstruirali prvi elektromagnetski telegraf. Weber je umro u Göttingenu 23. lipnja 1891.

SI jedinica za magnetski tok, veber (**Wb**) nazvana je u njegovu čast.

## Vanjske veze

* Kratka biografija i bibliografija u Virtualnom muzeju Maxa Plancka
# Hannibal Hamlin

|  |
| --- |
| Hanibal Hamlin |
|
Hanibal Hamlin |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | (1809-augusta-27)27. augusta 1809.
 |
| Mesto rođenja
 | Paris (SAD)
 |
| Datum smrti
 | 4. jula 1891. (dob: 81)
 |
| Mesto smrti
 | Bangor (SAD)
 |
| Politička partija
 | Demokratska stranka SAD Republikanska stranka SAD
 |
|  |
| uredi  |

**Hanibal Hamlin** (engleski: *Hannibal Hamlin*; Paris, 27. avgust 1809 — Bangor, 4. jul 1891) je bio američki političar koji je služio kao 15. potpredsednik Sjedinjenih Država u periodu od 1861. do 1865. godine, za vreme mandata predsednika Abrahama Linkolna, tokom Građanskog rata u Americi. Bio je prvi potpredsednik iz Republikanske stranke.

Pre nego što je izabran za potpredsednika, Hamlin je bio član Senata, Predstavničkog doma, i kratko kao 26. guverner Mejna.

## Potpredsednički mandat

Hamlin je postao potpredsednik 1861. Predsednika Linkolna nije upoznao sve do izbora. Mejn je bio prva država na severoistoku koja je prihvatila Republikansku stranku, tako da je politički savez Linkolna i Hamlina imao smisla u kontekstu regionalnog balansa. Hamlin je takođe bio dobar govornik, i poznat kao protivnik robovlasništva. Dok je služio kao potpredsednik, Hamlin nije imao puno uticaja u Linkolnovoj administraciji, mada se zalagao i za Proklamaciju o emancipaciji, i za naoružavanje crnaca. U junu 1864, republikanci i „ratne demokrate“ su se dogovorili da formiraju Partiju nacionalne unije. Iako je Linkoln ponovo nominovan, ratni demokrata Endru Džonson iz Tenesija je odabran da zameni Hamlina kao kandidat za potpredsednika. Linkoln i Džonson su izabrani u novembru 1864, a Hamlinov mandat je istekao 4. marta 1865.

Hamlin i Linkoln nisu bili bliski prijatelji ali su imali dobar saradnički odnos. U to vreme običaji u Beloj kući nisu nalagali da potpredsednik stalno prisustvuje sastancima kabineta, i Hamlin nije uobičajeno posećivao Belu kuću.

## Reference

## Literatura

* Harry Draper Hunt (1969). *Hannibal Hamlin of Maine, Lincoln's first Vice-President*. Syracuse University Press. ISBN 9780815621423. OCLC 24587.
* Charles Eugene Hamlin (1899). *The Life and Times of Hannibal Hamlin*. Syracuse University Press. OCLC 1559174.

## Vanjske veze

* Biografija Hanibala Hamlina na sajtu Biografskog direktorijuma Kongresa Sjedinjenih Država
* Biografija na sajtu *Mr. Lincoln's White House*
* *The life and times of Hannibal Hamlin* , Charles Eugene Hamlin
* *Bangor in Focus: Hannibal Hamlin*
* Ted Widmer (November 22, 2010). „Lincoln Speaks”. *NY Times*.
# Jan Neruda

| Jan Neruda |
| --- |
| Jan Neurda |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Jan Nepomuk Neruda (1834-jula-09)9. jula 1834. Prag, Austrijsko Carstvo |
| Smrt | 22. augusta 1891. (dob: 57) Prag, Austro-Ugarska |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | pisac, pjesnik, novinar |
| Opus |
| Književni pravac | Majska škola |
| Jezik | češki jezik |
| Znamenita djela |
| Povídky malostranské |

**Jan Nepomuk Neruda** (Prag, 9. 7. 1834. – Prag, 22. 8. 1891].) bio je češki pisac, novinar i pjesnik, jedan od najznačajnijih predstavnika češkog realizma i član skupine "Majska škola".

Rodio se u Pragu kao dijete trgovca. Studirao je filozofiju i filologiju, te radio kao profesor do 1860., kada je postao honorarni novinar i pisac.

U svojim djelima, Neruda je zagovarao obnovu češkog patriotizma, te opisivao kulturne i političke borbe svoje generacija, čime je uspostavio trend svojeg doba. Poznat je po satiričkom prikazu praške buržoazije. Najpoznatije mu je djelo *Povídky malostranské* [*Priče manje vrijednosti*] (1877), zbirka kratkih priča koje su prevedene na engleski 1957.

Neruda je bio antisemitski nastrojen, te je Madeline Albright u svojoj autobiografiji *Praška zima* zapisala da je Neruda u djelima Jevreje opisivao kao "pohlepne lihvare".

Nakon smrti, jedna ulica ulica u Pragu je nazvana po njemu te se sada zove *Nerudova ulica*. Nikada se nije ženio, ali je imao aderu sa spisateljicom Karolínom Světlom.

## Vanjske veze

* Works by or about Jan Neruda at Internet Archive
* Works by Jan Neruda at LibriVox (public domain audiobooks)
# Jules Grévy

| Jules Grévy
 |
| --- |
|  |
|

---

4. predsjednik Francuske 3. predsjednik Treće Republike |
| Mandat 30. siječnja 1879. – 2. prosinca 1887.
 |
| Prethodnik
 | Jules Armand Dufaure (v.d.) |
| Nasljednik
 | Maurice Rouvier (v.d.) |
|

---

 |
| Rođenje
 | 15. kolovoza 1807.  Mont-sous-Vaudrey, Francuska |
| Smrt
 | 9. rujna 1891.  Mont-sous-Vaudrey, Francuska |
| Politička stranka
 | *Républicain modéré* |
| Zanimanje
 | advokat
 |

**François Paul Jules Grévy** (Mont-sous-Vaudrey, 15. kolovoza 1807. – Mont-sous-Vaudrey, 9. rujna 1891.) je bio francuski republikanski političar koji je od 1879. do 1887. obnašao dužnost predsjednika Francuske. Za njegova mandata, konsolidiran je režim Treće Republike.

Grévy je bio član Konstituante 1848. godine te se, strahujući od naglog uspona Louisa-Napoléona Bonapartea, zalagao za slabu egzekutivu, što je stajalište koje je zastupao cijeloga života. Uhapšen je tokom Bonaparteova puča, ali je ubrzo pušten. Od 1851. do 1868., Grévy se povukao iz političkog života i bavio se pravom kao advokat, ali je ostao aktivan sudionik republikanskog pokreta. Godine 1868. izabran je kao zastupnik u *Corps législatifu*, gdje se ubrzo isprofilirao kao glavni vođa liberalne opozicije Napoleonu III. Nakon što je Drugo Carstvo palo 1870. godine, Grévy je prvo služio kao predsjednik Narodne skupštine, a onda i kao predsjednik Zastupničkog doma.

Kada je u siječnju 1879. godine Patrice de Mac-Mahon podnio ostavku na mjesto predsjednika, političke igre su dovele do toga da je Jules Grévy postao predsjednik ispred mlađeg i favoriziranog Léona Gambette. Kao predsjednik, Grévy si je nastojao maksimalno umanjiti ovlasti, smatrajući kako bi trebao dati prednost snažnoj legislaturi. Vodio je i prilično specifičnu vanjsku politiku, gdje je morao balansirati između diplomacije i glasnih zahtjeva za osvetom protiv Njemačke zbog poraza u Francusko-pruskom ratu, a protivio se i kolonijalizaciji, što je bilo jedno od gorućih pitanja tog vremena.

Grévy je uživao priličan ugled u francuskoj politici i mogao je ostati neokaljana ugleda da 1885. godine nije prihvatio drugi mandat. Nedugo nakon prihvaćanja, njegov zet Daniel Wilson je optužen da je trgovao medaljama odlikovanja *Légion d'honneur*. Iako Grévy nikada nije optužen da je imao ikakve veze s aferom, njegovo čvrsto stajalište kako ne snosi nikakvu odgovornost iako je indirektno omogućio Wilsonu da trguje odlikovanja tako što mu je dao pristup Elizejskoj palači dovelo je do toga da mu je rečeno kako je ostavka neizbježna. Istu je Grévy posnio 2. prosinca 1887. godine, a sljedećega dana ga je na mjestu predsjednika zamijenio Sadi Carnot.

Nakon ostavke, povlači se iz politike i umire u rodnom mjestu, Mont-sous-Vaudrey 9. rujna 1891. godine od posljedica plućnog edema.

Grévy je za života bio pasionirani igrač biljara, što je ovjekovječeno ilustracijom na naslovnici *Vanity Faira* iz 1879., a koja prikazuje Grévyja pored biljarskog stola s keom u ruci. Također, francuski zoolog Émile Oustalet je nazvao jednu vrstu zebre (*Equus grevyi*) Grévyjeva zebra.
# Ivan Gončarov

| Ivan Aleksandrovič Gončarov Иван Александрович Гончаров |
| --- |
|  Ivan Kramskoj: *Ivan Gončarov* |
|  |
| Rođenje
 | 18. lipnja 1812.  Uljanovsk, Rusija
 |
| Smrt
 | 27. rujna 1891.  Sankt Peterburg, Rusija
 |
| Nacionalnost
 |  Rus
 |
| Književni period
 | realizam
 |
| Važnija djela
 | *Oblomov* |

**Ivan Aleksandrovič Gončarov** rus. **Иван Александрович Гончаров**, Uljanovsk, 18.6. 1812. - Sankt Peterburg, 27.9. 1891.) je bio ruski pisac iz doba realizma. Najpoznatije djelo mu je *Oblomov* (1859.), čiji je naslovni lik prešao u simbol realistički razvijenog suvišnog čovjeka, pojma koji se baštini još iz romantizma, a u ruskoj je književnosti (zbog ispreplitanja dvaju pravaca u djelu Puškina i Ljermontova) ostavio znatan trag. Pojam oblomovština predstavlja opis i utemeljenje onoga što je Gončarov iznio u svom djelu.

## Vanjske veze

* Всё о Гончарове Arhivirano 2016-07-01 na Wayback Machine-u (`ru`)
* Краткая хроника жизни и творчества И. А. Гончарова (`ru`)
* Музей И. А Гончарова в Ульяновске (`ru`)
* Могила Гончарова (`ru`)
* Информационно-справочный портал «И. А. Гончаров» Arhivirano 2011-09-21 na Wayback Machine-u (`ru`)
* Аудиокниги Гончарова И. А. Arhivirano 2013-09-25 na Wayback Machine-u (`ru`)
* Djela čiji je autor Ivan Goncharov na Projektu Gutenberg
* Short biography and discussion of his works Arhivirano 2014-12-07 na Wayback Machine-u (`en`)
# Karnotova toplotna mašina

Na ovoj stranici trenutno nema teksta.
Možete potražiti naslov ove stranice na drugim stranicama,
pogledati povezani dnevnik
ili izraditi ovu stranicu.
# Prvi zakon termodinamike

Carnotov toplinski stroj prenosi energiju iz toplijeg (ogrjevnog) spremnika temperature *T*H u hladniji (rashladni) spremnik temperature *T*C, te pritom dio te toplinske energije (topline) pretvara u mehanički rad *W*.
Jedan od pokušaja da se ostvari perpetuum mobile.
Jouleov uređaj.
**Prvi zakon termodinamike** izveo je H. L. F. von Helmholtz (1847.) na temelju Jouleovih i Carnotovih radova. Prema tom je zakonu zbroj količina topline i mehaničkoga rada u zatvorenom sustavu stalan:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_38
Količina topline d*Q* predana nekomu sustavu troši se samo na povećanje njegove unutarnje energije *U* (zagrijavanje) i na svladavanje vanjskoga tlaka *p*, a tlak se protivi povećanju obujma (volumena) sustava *V*. Prvi zakon termodinamike može se poopćiti u zakon očuvanja energije, prema kojem je u svakom zatvorenom sustavu zbroj svih oblika energije, uključujući i materiju, stalan. Drugim riječima to se može iskazati kao:

> Energija zatvorenog sustava ne može nestati niti ni iz čega nastati, energija može samo prelaziti iz jednog oblika u drugi, i ona je konstantna.
>
>

Ovaj zakon simbolički se može zapisati kao:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_40 .
Dakle: Porast unutarnje energije sustava = Rad sustava + Količina topline dovedena u sustav.

Prvi zakon termodinamike često se izražava kao: Perpetuum mobile prve vrste nije moguć. Perpetuum mobile prve vrste bio bi uređaj koji bi u nekom procesu proizvodio energiju *ni iz čega*.

## Jednakost topline i rada

Da se trenjem stvara toplina, bilo je poznato već u staro doba kada se vatra dobivala tarući drvo o drvo. Znači, mehanički rad se može pretvoriti u toplinu. Da postoji određeni odnos između mehaničkog rada i toplinske energije prvi je utvrdio liječnik Robert Mayer 1843. Pokusima je taj brojčani odnos odredio engleski fizičar James Joule. Joule je izveo pokus tako da je uzeo dobro izoliranu posudu (da bi toplinski gubici bili što manji) u kojoj je voda. Na osovini koja se nalazi u posudi pričvršćene su lopatice koje se s osovinom mogu okretati zbog padanja utega težine *G*. Kada se lopatice okreću, nastaje trenje između tekućine i lopatica, pa se mehanički rad pretvara u toplinu. Kod padanja utega težine *G* za visinu *h* izvršen je mehanički rad:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_42
Mjerenjem temperature vode prije i poslije pokusa dobije se računom da mehanički rad od 4 184 Nm proizvodi toplinu od 1 kcal. Prema tome, toplinska energija od 1 kcal je jednaka (ekvivalentna) mehaničkom radu od 4 184 Nm (J). Na toj činjenici osniva se prvi glavni stavak termodinamike koji glasi:

> Toplina i mehanički rad su ekvivalentni, to jest jednako vrijedni.
>
>

Pretvaranje mehaničkog rada u toplinu zbiva se po određenom omjeru njihovih količina, i to tako da je:

1 kcal = 4 184 J = 1,16 ∙ 10-3 kWh
## Reference

## Povezano

* Zakon očuvanja energije
# Termodinamički sistem

Carnotov toplinski stroj prenosi energiju iz toplijeg (ogrjevnog) spremnika temperature *T*H u hladniji (rashladni) spremnik temperature *T*C, te pritom dio te toplinske energije (topline) pretvara u mehanički rad *W*.
**Termodinamički sustav** je fizikalni sustav u kojem nastaju međusobne pretvorbe topline i drugih oblika energije, te time izazvane promjene ovisne o promjenama temperature. Teorijski se razlikuju:

* izolirani termodinamički sustav, u kojem zatvorena tvar nema mogućnost izmjene ni tvari ni energije s okolinom,
* zatvoreni termodinamički sustav, u kojem je moguća samo izmjena energije s okolinom, pa s time i promjene obujma (volumena), tlaka i temperature, ali je količina tvari nepromjenljiva, te
* otvoreni termodinamički sustav, u kojem je moguća izmjena tvari i energije s okolinom.

U praksi ne postoje u potpunosti prva dva tipa sustava nego se oni opisuju većim ili manjim približenjem (aproksimacijom). Tako se stanje u parnom kotlu može opisati kao zatvoreni sustav ako je dotok topline jednak gubitcima, pa unutar kotla postoji stalna temperatura, tlak i količina vodene pare. Zakonitostima promjena unutar termodinamičkoga sustava bavi se termodinamika.

## Reference
# Treći zakon termodinamike

**Treći zakon termodinamike** je jedan od četiri osnovna zakona termodinamike. On govori o nemogućnosti dostizanja apsolutne nule temperature. Tvrdi da kada se sistem asimptotski približava temperaturnoj apsolutnoj nuli entropija teži svojoj minimalnoj vrednosti (nuli).

## Povezano

* Zakoni termodinamike
* Prvi zakon termodinamike
# Jednačina stanja

**Jednačina stanja** je jednačina koja preko pritiska, temperature i zapremine opisuje ponašanje gasa i izražava se u obliku WIKINIUM\_MATH\_PH\_0

## Jednačine stanja za posebne modele

* Jednačina stanja idealnog gasa: WIKINIUM\_MATH\_PH\_2
* Jednačina stanja Van der Valsovog gasa: WIKINIUM\_MATH\_PH\_4
* Redlih-Kvongova (Redlich-Kwong) jednačina stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_6
* Soaova modifikacija Redlih-Kvongove jednačine stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_8
* Peng-Robinsonova jednačina stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_10
* Peng-Robinson-Strajek-Vera (Peng-Robinson-Stryjek-Vera) jednačina stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_12
* Eliot-Sureš-Donohova (Elliott, Suresh, Donohue) jednačina stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_14
* Dietrići (Dieterici) jednačina stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_16
* Virialova jednačina stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_18
* Benedikt-Veb-Rubinova jednačina stanja: WIKINIUM\_MATH\_PH\_20

## Povezano

* Jednačina stanja idealnog gasa
* Jednačina stanja realnog gasa
* Jednačina stanja Van der Valsovog gasa

## Literatura

* Elliot & Lira, (1999). *Introductory Chemical Engineering Thermodynamics*, Prentice Hall.
# Idealni gas

**Idealni gasovi** su gasovi koji ne postoje u prirodi. Sačinjeni su od veoma sitnih čestica, što dovodi do toga da su međumolekularne sile privlačenja i odbijanja zanemarljive. Dakle, zanemaruje se interakcija između čestica gasa. Jednačina stanja idealnog gasa je: WIKINIUM\_MATH\_PH\_0 .

Idealizacija ima svrhu za lakše računanje fizikalno-hemijskih plinskih jednačina. Inače idealan gas u prirodi ne postoji. Odmak od idealnog gasa u malo realniji gas je Van der Valsova jednačina.

## Извори
# Ravnotežno stanje (termodinamika)

Termodinamička ravnoteža, je stanje termodinamičkog sistema u kome je on u termičkoj, mehaničkoj i hemijskoj ravnoteži. Stanje sistema u ravnoteži određeno je funkcijama stanja. Funkcije stanja može biti intenzivna funkcija stanja, pritisak i temperatura, ili ekstenzivna funkcija stanja kao npr. molski udeo komponenti. Termodinamička ravnoteža je determinisana minimumom termodinamičkog potencijala.

Za sistem pri konstantnoj zapremini termodinamički potencijal ekvivalentan je Helmholcovoj slobodnoj energiji (engleski: *Helmholtz free energy*):

*F = U – TS*
Za sistem na konstantnom pritisku termodinamički potencijal ekvivalentan je Gibsovoj slobodnoj energiji (engleski: *Gibbs free energy*):

*G = H – TS*
## Literatura

* Adkins, C.J. (1968/1983). *Equilibrium Thermodynamics*, third edition, McGraw-Hill, London, ISBN 0-521-25445-0.
* Bailyn, M. (1994). *A Survey of Thermodynamics*, American Institute of Physics Press, New York, ISBN 0-88318-797-3.
* Beattie, J.A., Oppenheim, I. (1979). *Principles of Thermodynamics*, Elsevier Scientific Publishing, Amsterdam, ISBN 0-444-41806-7.
* Ludwig Boltzmann (1896/1964). *Lectures on Gas Theory*, translated by S.G. Brush, University of California Press, Berkeley.
* Buchdahl, H.A. (1966). *The Concepts of Classical Thermodynamics*, Cambridge University Press, Cambridge UK.
* Herbert Callen (1960/1985). *Thermodynamics and an Introduction to Thermostatistics*, (1st edition 1960) 2nd edition 1985, Wiley, New York, ISBN 0-471-86256-8.
* Constantin Carathéodory (1909). Untersuchungen über die Grundlagen der Thermodynamik Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u, *Mathematische Annalen*, **67**: 355–386. A translation may be found here. Also a mostly reliable translation is to be found at Kestin, J. (1976). *The Second Law of Thermodynamics*, Dowden, Hutchinson & Ross, Stroudsburg PA.
* Sydney Chapman, Thomas George Cowling (1939/1970). *The Mathematical Theory of Non-uniform gases. An Account of the Kinetic Theory of Viscosity, Thermal Conduction and Diffusion in Gases*, third edition 1970, Cambridge University Press, London.
* Crawford, F.H. (1963). *Heat, Thermodynamics, and Statistical Physics*, Rupert Hart-Davis, London, Harcourt, Brace & World, Inc.
* de Groot, S.R., Mazur, P. (1962). *Non-equilibrium Thermodynamics*, North-Holland, Amsterdam. Reprinted (1984), Dover Publications Inc., New York, ISBN 0-486-64741-2.