Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Walter Brennan

**Walter Brennan** (25. srpnja 1894.- 21. rujna 1974.), legendarni američki filmski glumac, trostruki oskarovac.
Zapažen je i zapamćen kao jedan od prvih karakternih glumaca u filmskoj povijesti.

Rođen je u obitelji irskih useljenika u Swampscottu, Massachusetts. Kršten je kao **Walter Andrew Brennan**.
Kroz obrazovanje javlja se njegov interes za glumu, pa prvotno glumi u vodviljima.
Vrlo mlad, odlazi u borbu u Prvi svjetski rat,gdje mu bojni otrov oštećuje glasnice i prerano ga postarava.
Nakon povratka iz rata, biva upleten u tržište nekretnina gdje zgrće bogatstvo, koje gubi krajem 1920-ih slomom burze.

Našavši se bez novaca, prihvaća manje uloge i radi kao kaskader.
Njegov talent vrlo je brzo prepoznat i honoriran sa čak tri Oscara.
Jedini je osvojio tri Oscara za sporednog glumca.
Svaki put kad je bio nominiran, odnio je pobjedu.
Samo tri puta glumio je zlikovca.

Zbog toga su statisti izgubili pravo glasa za glumce koji su nominirani za Oscara.
Walter je često glumio likove koji su bili puno stariji od njega u stvarnom životu.
Ostvario je oko 230 uloga na filmu i televiziji u karijeri koja je trajala 50 godina.
Bio je oženjen i imao kćerku i dva sina, a njegova udovica doživjela je 99 godina, te je pokopana pokraj njega.

## Vanjske veze

* Walter Brennan na sajtu IMDb
# Darko Lukić

| Darko Lukić |
| --- |
|  |
| Rođenje | (1922-januara-16)16. januara 1922. Osijek, Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca  |
| Smrt | 23. septembra 1974. (dob: 52) Zagreb, SFR Jugoslavija |
| Nacionalnost | Jugoslaven |
| Etnicitet | Židov |
| Državljanstvo | SFR Jugoslavija |
| Zanimanje | pijanist |
| Roditelji | Mihajlo Lukić |

**Darko Lukić** (Osijek, 16. 1. 1922 - Zagreb, 23. 9. 1974), jugoslavenski pijanist.

## Biografija

Darko Lukić rodio se u Osijeku 1922 godine. Rodio se u obitelji generala Mihajla Lukića. Majka mu je bila židovskog podrijetla. U Osijeku je pohađao privatnu školu a poslije Drugoga svjetskog rata nastavlja školovanje u Zagrebu.

### Glazbenik i profesor

Tipke su njegov poseban svijet, tajanstven ključić do skrovitih zakutaka njegove senzibilne duševnosti. One su bile medij kojim je umio najneposrednije iskazivati i one najtananije porive svoje emotivnosti pretočene u čudesan svijet zvukovlja, tako prirodno, tako prisno, bez sustezanja kao da su jedno, on i njegov klavir.

Umjetnik se rađa, majstor tek postaje. U tome leži sva težina umjetničkog puta, sve borbe, samozataje i sva nastojanja. Taj put prolazio je i Darko Lukić.

Bio je pripadnik sretna i blistave generacije mladih talenata koja se odmah prvih godina po dovršenju II. svjetskog rata našla u klasi majstora-pedagogoa Svetislava Stančića, na zagrebačkoj Muzičkoj akademiji. Ipak predstavljen javnosti i zapažen Lukić je već znatno ranije. On počinje već u sedmoj godini sa sistematskim učenjem klavira u privatnoj školi Hankinovih, u rodnom Osijeku, gdje se s deset godina predstavlja javnosti izvođenjem Mozartovoga *Klavirskog koncerta u d-molu*. S četrnaest godina nastavlja učiti u Zagrebu kod poznatog pedagoga i pijanista Evgenija Vaulina, koje razdoblje završava sjajnim nastupom s orkestrom izvodeći briljantan Konzertstück C. M. von Webera. Tim nastupom rođen je pijanista Lukić. U klasi Svetislava Stančića doskora izbija u prve redove istaknutih i dobiva I. nagradu na saveznom natjecanju mladih umjetnika u Beogradu (1948). Nakon diplome (1949), često javno nastupa u zemlji i inozemstvu, a doskora odlazi na usavršavanje u Pariz, gdje studira kod poznatih pedagoga M. Long i J. Lefevre-a. Otada njegovi nastupi postaju još brojniji, a nastupao je, osim u zemlji, u Austriji, Čehoslovačkoj, Francuskoj, Italiji, NR Kini, Mađarskoj, Norveškoj, Njemačkoj, Poljskoj, Rumunjskoj, SSSR-u, Švicarskoj i Velikoj Britaniji.

Osim opsežnog repertoara klasičnih i modernih majstora Lukić se naročito i hvalevrijedno zalagao za izvođenje djela domaćih skladatelja i mnoga je snimio.

Od 1951 godine počinje Lukićev pedagoški rad na Muzičkoj akademiji u Zagrebu, gdje je bio vrstan, tražen i cijenjen pedagog.

Umro je u Zagrebu 23. 9. 1974 godine i sahranjen je na Mirogoju.

## Spomen

* "Vjesnikova" godišnja nagrada na Tribini mladih još neafirmiranih umjetnika nosi ime Darka Lukića.
* U Osijeku se organizira *Memorijal Darko Lukić* međunarodni susret mladih pijanista.

## Reference

## Literatura

* Kraus, Ognjen (1998). *Dva stoljeća povijesti i kulture Židova u Zagrebu i Hrvatskoj.*. Zagreb: Židovska općina Zagreb. ISBN 953-96836-2-9.
# Spiridon Marinatos

|  |
| --- |
| **Spiridon Marinatos** |
| Rođenje
 | 4.11. 1901. Liksuri, Grčka
 |
| Smrt
 | 1.10. 1974. Santorini, Grčka
 |
| Prebivalište
 | Atena
 |
| Državljanstvo
 | Grčko
 |
| Narodnost
 | Grk
 |
| Polje
 | Arheologija
 |
| Poznat po
 | iskapanjima Santorinija i teoriji da je minojska erupcija uništila minojsku civilizaciju
 |

**Spyridon Nikolaou Marinatos** (grčki Σπυρίδων Νικολάου Μαρινᾶτος; Liksuri, 4.11. 1901. – Santorini, 1.10. 1974.) je bio grčki arheolog. Poznat je po iskapanjima Santorinija i teoriji da je minojska erupcija uništila minojsku civilizaciju. Ipak, kasnija istraživanja su utvrdila da je minojska kultura nastavila živjeti još 150 godina nakon erupcije.

## Izvori
# Ed Sullivan

| Ed Sullivan
 |
| --- |
| Rođen/a
 | Edward Vincent Sullivan (1901-septembra-28)28. septembra 1901. New York, SAD
 |
| Umro/la
 | 13. oktobra 1974. (dob: 73) New York, SAD
 |
| Zanimanje
 | Televizijski voditelj pisac
 |
| Period aktivnosti
 | 1948–1972
 |
| Suprug/a/e/zi | Sylvia Weinstein (vj. 1930–1973)
 |

**Edward Vincent "Ed" Sullivan** (28. septembar 1901 – 13. oktobar 1974) bio je američki novinar i televizijski voditelj, najpoznatiji kao voditelj zabavne emisije *The Ed Sullivan Show* koja je bila jedna od najpopularnijih emisija na američkoj televiziji 1950-ih i 1960-ih.

## Vanjske veze

* Ed Sullivan na sajtu IMDb
* Ed Sullivan at TVGuide.com
* Ed Sullivan appearance on the Phil Silvers Show
* Overview of Ed Sullivan's life Arhivirano 2012-02-06 na Wayback Machine-u
* Ed Sullivan na Find a Grave
# Vittorio De Sica

| Vittorio De Sica |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 7. jula 1901. |
| Smrt | 13. novembra 1974. (dob: 73) |
| Supružnik | Giuditta Risson (1933.-1968.) María Mercader (1968.-1974.) |
| Profesionalne informacije |
| Zanimanje | redatelj, glumac |
| Opus |
| Djelatni period | 1917. - 1974. |
| Znamenita djela |
| *Kradljivci bicikla* *Čudo u Milanu* |
|  |
|

| Nagrade |
| --- |
| Najbolji strani film 1948 '**Čistači cipela'** 1965 '**Jučer, danas, sutra'** 1972 '**Vrt Finzi Continijevih'Zlatna palma** 1951 '**Čudo u Milanu'Zlatni medvjed'1971 '**Vrt Finzi Continijevih'  |

 |
|  |

Autogram Vittoria De Sice
**Vittorio De Sica** (Sora, 7. jul 1901. - Neuilly-sur-Seine, 13. novembar 1974.), talijanski filmski redatelj i glumac.

Započeo je kao kazališni i filmski glumac, a režijom se počeo baviti 1940. godine. Bitno je priodonio razvitku talijanskog neorealizma. U svojim djelima prikazivao je stvarnost poslijeratne Italije, temeljeći svoj pristup na gotovo dokumentarističkom poniranju u život.

Njegovi filmovi oslikani su humanizmom i dubokim suosjećanjem s radničkom klasom. U svom filmskom stilu težio je ujediniti poetske elemente s naturalističkim. Često je koristio glumce amatere, nešto što su kasnije i drugi redatelji preuzeli od njega. Tijekom godina dobio je četiri Oscara za najbolji strani film, između ostalih za filmove *Kradljivci bicikla* i *Vrt Finzi Continijevih*.

## Izabrana filmografija

* *Grimizne ruže* (*Rose scarlatte*, 1940.)
* *Djeca nas gledaju* (*I bambini ci guardano*, 1944.)
* *Vrata neba* (*La porta del cielo*, 1945.)
* *Čistači cipela* (*Sciuscia*, 1946.)
* *Kradljivci bicikla* (*Ladri di biciclette*, 1948.)
* *Čudo u Milanu*, (*Miracolo a Milano*, 1951.)
* *Umberto D.* (1952.)
* *Napuljsko zlato* (*L'oro di Napoli*, 1954.)
* *Krov* (*Il tetto*, 1956.)
* *Žena iz Ciociarije* (*La ciociara*, 1960.)
* *Posljednji sud* (*Il giudizio universale*, 1961.)
* *Jučer, danas, sutra* (*Ieri, oggi, domani*, 1963.)
* *Brak na talijanski način* (*Matrimonio all'italiana*, 1964.)
* *Vrt Finzi Continijevih* (*Il giardino dei Finzi Contini*, 1970.)
* *Kratki praznici* (*Una breve vacanza*, 1973.)
* *Putovanje* (*Il viaggio*, 1974.)

## Vanjske veze

* Vittorio De Sica na sajtu IMDb
* Vittorio De Sica Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u na Filmski leksikon
# Lajos Zilahy

| Lajoš Zilahi
 |
| --- |
|  |
| Informacije
 |
| Puno ime
 | Lajoš Zilahi
 |
| Datum rođenja
 | 27. mart 1891.
 |
| Mesto rođenja
 | Nađsalonta (Austrougarska)
 |
| Datum smrti
 | 1. decembra 1974.
 |
| Mesto smrti
 | Novi Sad (SFRJ)
 |
| Dela
 |
| Najvažnija dela
 | *Ararat* *Zarobljenici* |
| Potpis
 |
|  |

**Lajoš Zilahi** (mađarski: *Zilahy Lajos*; Nađsalonta, Transilvanija , 27. mart 1891 — Novi Sad, 1. decembar 1974) bio je mađarski pisac i dramaturg. Jedan je od vodećih, ako ne i najčitaniji prozni mađarski autor dvadesetog veka.

## Život

Rođen je u Salonti, Transilvanija, tada deo Kraljevine Mađarske. Studirao je pravo na Univerzitetu u Budimpešti pre nego što je poslat na Istočni front tokom Prvog svetskog rata, gde je bio ranjen. O svojim iskustvima sa ratišta potresno svedoči u romanu *„Zarobljenici“* (mađarski: *Két fogoly*). Njegovo najpoznatije delo je *„Ararat“*, deo trilogije, a najpotresnije *„Samrtno proleće“*.
Njegovim delima provejava duh aristokratske Mađarske, odnosno Austrougarske, a izuzetno živim opisima uspeva da gane čitaoca.

On je takođe bio aktivan i na filmu. Njegov roman iz 1928. *Nešto pluta na vodi* ekranizovan je dva puta. Njegova predstava *General* snimljena je kao film pod nazivom *Vrli sin* 1930. i kao *Pobunjenik* 1931.

Nekoliko njegovih romana je prevedeno na bugarski, hrvatski, danski, holandski, češki, engleski, estonski, finski, francuski, nemački, italijanski, japanski, poljski, rumunski, srpski, slovački, španski, švedski i turski. Edicija njegovih kratkih priča dostupna je na španskom, neke od njegovih pripovedaka prevedene su na bugarski, hrvatski, engleski, estonski, francuski, nemački, italijanski, poljski, portugalski, slovački, španski i švedski, a neki od njegovih pesama na nemački.

Lajoš Zilahi je sahranjen na budimpeštanskom groblju Kerpeši.

## Izabrani romani

* *Kad duša zamire* (1900)
* *Zarobljenici* (1926)
* *Voda nešto nosi* (1928)
* *Dva zatvorenika* (1931)
* *Dezerter* (1932)
* *Osveta oružja* (1936)
* *Ararat* (1947)
* *Besan anđeo* (1953)
* *Purpurni vek* (1965)

## Reference

## Vanjske veze

* Works by or about Lajos Zilahy at Internet Archive
* Lajos Zilahy na sajtu IMDb
# Anatole Litvak

| Anatole Litvak |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Mihail Anatol Litvak (1902-maja-21)21. maja 1902. Kijev, Rusko Carstvo |
| Smrt | 15. decembra 1974. (dob: 72) Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine, Île-de-France, Francuska |
| Supružnik | Miriam Hopkins Sophie Steur |
| Profesionalne informacije |
| Zanimanje | filmski režiser |
| Znamenita djela |
| *Mayerling* *Battle for Russia* *The Snake Pit* |
| Inspiracija |
|
Od
* Georg Wilhelm Pabst
 |
|
Na
* Max Ophüls
 |

**Anatole Litvak** (21. maj 1902 - 15. decembar 1974) bio je filmski režiser i producent rodom iz današnje Ukrajine, poznat po nizu zapaženih ostvarenja koje je snimio u međuratnoj Evropi i Hollywoodu.

Rodio se u jevrejskoj porodici u Kijevu. U dobi od 14 godina se počeo baviti glumom, da bi kasnije studirao filozofiju u Petrogradu. 1923. godine je počeo raditi za sovjetske filmske studije, prije nego što je 1925. emigrirao u Njemačku, gdje se zaposlio u studiju UFA. Nakon dolaska nacista na vlast je emigrirao u Francusku, gdje je 1936. režirao *Mayerling*, jednu od najuspješnijih melodrama svog vremena. Ona mu je omogućila angažman u Hollywodu gdje je nastavio snimati uspješne filmove. Za vrijeme Drugog svjetskog rata ga je, prije svega zbog dobrog poznavanja niza svjetskih jezika, angažirala američka vojska da za nju na evropskom i drugim ratištima snima propagandne filmove; od njih je najpoznatiji *The Battle of Russia*. Od 1950-ih je sve češće boravio u Evropi, da bi se 1960-ih stalno naselio u Francuskoj.

## Filmografija

|  |  |
| --- | --- |
| * *Dolly macht Karriere* (1930)
* *Nie wieder Liebe* (1931)
* *Coeur de lilas* (1932)
* *Sleeping Car* (1933)
* *L'Équipage* (1935)
* *Mayerling* (1936)
* *The Woman I Love* (1937)
* *Tovarich* (1937)
* *The Sisters* (1938)
* *The Amazing Dr. Clitterhouse* (1938)
* *Confessions of a Nazi Spy* (1939)
* *Castle on the Hudson* (1940)
* *City for Conquest* (1940)
* *All This and Heaven Too* (1940)
* *Out of the Fog* (1941)
 | * *Blues in the Night* (1941)
* *This Above All* (1942)
* *The Long Night* (1947)
* *Sorry, Wrong Number* (1948)
* *The Snake Pit* (1948)
* *Decision Before Dawn* (1951)
* *Act of Love*, aka *Un acte d'amour* (1953)
* *The Deep Blue Sea* (1955)
* *Anastasia* (1956)
* *Mayerling* (1957)
* *The Journey* (1959)
* *Goodbye Again* (1961)
* *Five Miles to Midnight* (1962)
* *The Night of the Generals* (1967)
* *The Lady in the Car With Glasses and a Gun* (1970)
 |

## Izvori

## Vanjske veze

Anatole Litvak na Wikimedijinoj ostavi

* Anatole Litvak na sajtu IMDb
# Jack Benny

Jack Benny
**Jack Benny** (Chicago, 14.2. 1894. – Beverly Hills, 26.12. 1974.), rođen kao **Benjamin Kubelsky**, bio je američki komičar, vodviljski zabavljač te radio, televizijski, i filmski glumac. Predstavljao je jednu od najvećih zvijezda klasičnog američkog radija a poslije postao i popularna televizijska ličnost.

## Biografija

Benjamin Kubelsky je odrastao u Chicagu, u porodici židovskog trgovca rabljenom odjećom. Od 6. godine je počeo svirati violinu što će mu ostati zaštitni znak do kraja karijere. Kao tinejdžer je napustio školu kako bi se posvetio vodvilju.

Godine 1912. Kubelsky je razvio duet-točku zajedno s pijanisticom Corom Salisbury. Na zamolbu slavnog violinista Jana Koubelika je pristao promijeniti ime u Ben K. Benny kako bi izbjegao zabunu. Show-business je nakratko prekinuo prvi svjetski rat kada se 1917. prijavio u ratnu mornaricu, gdje je svirao u orkestru, a povremeno zabavljao mornare pričajući viceve.

Po povratku iz rata se vratio vodvilju, te opet promijenio ime - ovaj put u Jack Benny, navodno na zahtjev komičara Bena Bernieja.

Godine 1922. je upoznao Sadye Marks, s kojom se vjenčao 1927. godine, a koja je pod imenom Mary Livingstone nastupala u njegovoj radio i TV-emisiji *The Jack Benny Program*. Emisija u radio-obliku emitirala na NBC-ju od 1932. do 1948. te na CBS-u od 1948. do 1955. Televizijska verzija je emitirana na CBS-u od 1950. do 1954. te na NBC-u do 1964. do 1965.

Benny je nakon završetka televizijske karijere nastupao po noćnim klubovima, i povremeno glumio u cameo ulogama u filmovima, uključujući *It's a Mad, Mad, Mad, Mad World* 1963. godine. U jesen 1974. se spremao nastupiti u filmu *The Sunshine Boys*, te nagovorio svog najboljeg prijatelja Georgea Burnsa da preuzme njegove nastupe u noćnim klubovima. U oktobru iste godine mu je pozlilo, i otkrilo se da ima rak gušterače. Umro je dva mjeseca kasnije, a Burns je na kraju preuzeo njegovu ulogu za koju će dobiti Oscara.

Po Bennyju je nazvan Jack Benny Center u Waukeganu, gradu u državi Illinois gdje je proveo dio djetinjstva.

## Vanjske veze

* Jack Benny na sajtu IMDb
* Jack Benny na Radio Hall of Fame
* Online audio and video of Jack Benny Arhivirano 2007-08-28 na Wayback Machine-u
* Jack Benny Audio History on Archive.org
* Jack Benny Middle School Arhivirano 2007-08-21 na Wayback Machine-u
* Jack Benny Center for the Cultural Arts Arhivirano 2005-09-07 na Wayback Machine-u
* Jack Benny's Draft Card from WWI Arhivirano 2007-03-13 na Wayback Machine-u
* International Jack Benny Fan Club
# Christian de Duve

**Christian René de Duve** (2. 10. 1917. - 4. 5. 2013.) je međunarodno poznat citolog i biokemičar.
Godine 1974. dobio je Nobelovu nagradu za fiziologiju ili medicinu, zajedno sa Albert Claudeom i George E. Paladeom, za otkriće, opisivanje strukture i uloge peroksisoma i lizosoma, organela u stanici.
Umro je 4. 5. 2013. u 95. godini.

## Vanjske veze

* Nobelova nagrada - biografija (`en`)
# Eyvind Johnson

| Eyvind Johnson |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Olof Edvin Verner Jonsson (1900-jula-29)29. jula 1900. kraj Bodena, Norrbotten, Švedska |
| Smrt | 25. augusta 1976. (dob: 76) Stockholm, Švedska |
| Supružnik | * Aase Christoffersen (1900–1938)
* Cilla Johnson (1940–1978)
 |
| Djeca | * Tore
* Maria
* Carl-Anders
 |
| Opus |
| 1924–1976 |
| Jezik | švedski |
| Znamenita djela |
| * *Ovo je tvoj život*
* *Povratak na Itaku*
 |
| Nagrade |
| **Nobelova nagrada za književnost** 1974 (podijelio sa Harryjem Martinsonom)  |
| Web-stranica |
| www.eyvindjohnson.se |

**Ejvin Jonson** (švedski: *Eyvind Johnson*) švedski je književnik i dobitnik Nobelove nagrade za književnost 1974. godine. Najznačajnija dela su mu „Čas njegove milosti“, „Olof se smeši životu“ i „Snovi o ružama i ognju“.

## Vanjske veze

* Eyvind Johnson Society
# Seán MacBride

Seán MacBride
**Seán MacBride** (26. siječnja 1904. - 15. siječnja 1988.) irski i međunarodni političar, te načelnik glavnog stožera IRA-e.

Seán MacBride rođen je 1904. u Parizu kao sin bojnika Johna MacBrida i glumice i aktivistice Maude Gonne. Njegov prvi jezik bio francuski, ostao je u Parizu do Uskršnjeg ustanaka 1916. godine. Poslije je poslan u školu Mount St. Benedict's u irski grad Gorey. Pridružio se irskim dobrovoljcima 1919. kada je u dobi od 15 godina bio aktivan član u Irskom ratu za neovisnost. Protivio se potpisivanju Anglo-irskog sporazuma 1921. godina zbog čega je završio u zatvoru.

Bio je osobni tajnik Éamonu de Valeru, radio je kao novinar u Parizu, da bio 1927. godine postao načelnik IRA-e. Godine 1946., MacBride je osnovao republikansko socijalističku stranku Clann na Poblachta u nadi da da će zamijeniti vladajuću irsku stranku Fianna Fail. U listopadu 1947. osvojio je mjesto u Dáilu Eireannu. Na općim izborima 1948. stranka Clann na Poblachta osvaja sam deset mandata, međutim ulazi u vladu, a MacBride je izabran za ministra vanjskih poslova.

Bio je ministar vanjskih poslova kada je Vijeće Europe izradilo Europsku konvenciju o ljudskim pravima te je jedna od ključnih osoba da se usvoji konvencija.

Jedan je od utemeljitelja Amnesty Internationala, bio je glavni tajnik Međunarodne komisije pravnika (1963. - .1971) kasnije je bio izabran za predsjednik (1968.-1974.). Od 1974. do 1985. godine presjednik je Međunarodnog mirovnog zavoda u Ženevi. Potpredsjednik je Organizacije za Europsko ekonomsku suradnju i predsjednik Odbora ministara Vijeća Europe.

MacBrid je u Ujedinjenim narodima bio:

* Pomoćnik glavnog tajnika
* Predsjednik Glavne skupštine
* Visoki povjerenik za izbjeglice
* Visoki povjerenik za ljudska prava
* Visoki povjerenik za Namibiju
* Predsjednik UNESCO-ve Međunarodne komisije za proučavanje komunikacijskih problema

Tijekom 1950-ih, 1960-ih i 1970-ih, neumorno je radio za ljudska prava diljem svijeta. Godine 1974. dobio je Nobelovu nagradu za mir kasnije je dobio Lenjinovu nagradu za mir (1975.-1976.) i UNESCO-vu srebrenu madalju za usluge (1980.).

Umro je u Dublinu 15. siječnja 1988., u dobi od 83 godine 11 dana prije svog 84. rođendana. Pokopan je u groblju Glasnevin među irskim domoljubima u jednostavnom grobu s majkom, suprugom i sinom.

## Izvor
# Svjetska banka

**Svjetska banka** predstavlja skupinu pet međunarodnih organizacija u čijoj odgovornosti je pružanje financijske pomoći zemljama u svrhu ekonomskog razvoja i smanjenja siromaštva, te ohrabrenja međunarodnih investicija. Grupa i njoj pridruženi entiteti imaju sjedište u Washingtonu.

Zajedno s Međunarodnim Monetarnim Fondom, organizacije Svjetske banke se nekad nazivaju institucijama Bretton Woodsa, prema Bretton Woodsu gdje je Monetarna i financijska konferencija Ujedinjenih naroda (1.7. - 22.7. 1944.) dovela do njihovog stvaranja.

Banka je formalno osnovana 27.12. 1945. nakon međunarodne ratifikacije sporazuma iz Bretton Woodsa. Djelovanje je otpočela 25.6. 1946., a 9.5. 1947. je odobren prvi zajam (250 miliona US$ Francuskoj za poratnu obnovu, u realnom iznosu najveći zajam ikad izdan od banke). Međunarodna finacijska korporacija (IFC) je osnovana 20.7. 1956, IDA 24.9. 1960., ICSID 14.10. 1966. a MIGA 12.4. 1988.

Iako se vlade siromašnih država često oslanjaju na nju kao izvor financija za razvoj, Banka i njene podružnice bile su često kritizirane zbog podrivanja nacionalnog suvereniteta zemalja primateljica pomoći kroz politiku Banke koja promovira ekonomski liberalizam i garancije za međunarodne investicije.

Aktivnosti Svjetske banke su trenutno usredotočene na ekonomski manje razvijene zemlje u poljima kao što su obrazovanje, poljoprivreda i industrija. Pruža zajmove po povoljnim stopama zemljama koje imaju poteškoće. Zauzvrat se od njih traži da preduzmu političke mjere kojima se, na primjer, suzbija korupcija i promovira demokracija.

Djelovanje Banke je predmet dugotrajne i oštre kritike od strane raznih nevladinih organizacija i akademika, a u nekim slučajevima i internih studija Banke. Optužuju je da predstavlja oruđe SAD i drugih zapadnih država kojima one nameću ekonomske politike u zapadnom interesu. Kritičari tvrde da politika reforme u smjeru slobodnog tržišta - za koju se Banka zalaže - u praksi često dovodi do štetnih posljedica ako se provodi loše, prebrzo, pogrešnim redoslijedom i u slabim, nekompetitivnim privredama.

## Vanjske veze

* Službena stranica
# Spider-Man (film, 2002)

| Spider-Man |
| --- |
| Kino-poster |
| Režija | Sam Raimi |
| Producent | Laura Ziskin Ian Bryce Grant Curtis Avi Arad Stan Lee |
| Scenario | David Koepp |
| Predložak | likovi; autor: Stan Lee Steve Ditko |
| Uloge | Tobey Maguire Willem Dafoe Kirsten Dunst James Franco Cliff Robertson Rosemary Harris |
| Muzika | Danny Elfman |
| Fotografija | Don Burgess |
| Montaža | Arthur Coburn Bob Murawski |
| Studio | Marvel Enterprises Laura Ziskin Productions |
| Distribucija | Columbia Pictures |
| Premijera | 3. maja 2002 (2002-05-03) |
| Trajanje | 121 min. |
| Zemlja |  Sjedinjene Države |
| Jezik | engleski |
| Budžet | 140 mil. $ |
| Bruto prihod | 821,708.551 $ |
| Kronologija |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Prethodi:
 | Sl(ij)edi:
 |

 |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Spider-Man 2* |

 |

Spider-Man je američki superherojski film snimljen 2002. godine u režiji Sama Raimija. Predstavlja ekranizaciju istoimenog stripa čiji su autori Stan Lee i Steve Ditko. Naslovnog protagonista tumači Tobey Maguire, a radnja prikazuje njegovu transformaciju od skromnog srednjoškolca Petea Parkera do maskiranog superheroja koji čuva New York od zlikovaca. Film je dobio pohvalne kritike i imao izuzetan komercijalni uspjeh, potakavši snimanje još dva nastavka.

## Uloge

* Tobi Magvajer ... Spajdermen / Piter Parker
* Vilem Dafo ... Zeleni goblin / Norman Ozborn
* Kirsten Danst ... Meri Džejn Votson
* Džejms Franko ... Hari Ozborn
* Klif Robertson ... Ben Parker
* Rouzmeri Haris ... Mej Parker
* Dž. K. Simons ... Dž. Džona Džejmson
* Joe Manganiello ... Fleš Tompson

## Izvori

## Vanjske veze

* Službeni veb-sajt
* *Spider-Man* na sajtu IMDb
* *Spider-Man* na Rotten Tomatoes-u (`en`)
* *Spider-Man* na Metacriticu
* *Spider-Man* na Box Office Mojo-u
* The Amazing Spider Man 3D (2012)