Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Nemanja Šarović

|  |
| --- |
| Nemanja Šarović |
|
 |
| Biografija |
| Datum rođenja
 | 28. 2. 1974.
 |
| Mesto rođenja
 | Beograd (SFRJ)
 |
| Narodnost
 | Srbin
 |
| Veroispovest
 | pravoslavni hrišćanin
 |
| Diploma sa
 | Pravni fakultet u Beogradu
 |
| Profesija
 | pravnik
 |
| Mandat(i) |
| potpredsednik Srpske radikalne stranke
 |
| 27. maj 2012. — 16. jul 2020.
 |
| šef odborničke grupe Srpske radikalne stranke u skupštini grada Beograda
 |
| 2008 — 2012.
 |
| Izbori
 | 2008.
 |
| uredi  |

**Nemanja Šarović** (28. decembar 1974. u Beogradu) je srpski političar i bivši zamenik predsednika Srpske radikalne stranke.

## Biografija

Nemanja Šarović je rođen 1974. godine u Beogradu od oca Blaža i majke Vere (devojačko Đurić). Poreklom su iz Hercegovine.

Završio je Prvu beogradsku gimnaziju i diplomirao na Pravnom fakultetu u Beogradu.

Tokom 2004. godine izabran je za člana Predsedničkog kolegijuma i Centralne otadžbinske uprave Srpske radikalne stranke.

Bio je predsednik Gradskog odbora Srpske radikalne stranke u Beogradu od 2004. godine, i šef odborničke grupe u lokalnom parlamentu od 2008. godine.

U periodu od 2007-2008. godine bio je narodni poslanik u Narodnoj Skupštini Republike Srbije izabran na listi *Srpska radikalna stranka – Dr Vojislav Šešelj*.

## Zanimljivosti

Pre bavljenja politikom radio je u jednoj poznatoj beogradskoj advokatskoj kancelariji, i tri godine u Prvom opštinskom sudu.

Da je SRS preuzela vlast u Beogradu nakon izbora 2008. godine, Nemanja Šarović bi bio izabran za gradskog menadžera, jer je tako bilo predviđeno koalicionim sporazumom između SRS–DSS-SPS.

Bio je kandidat za generalnog sekretara SRS nakon odlaska Aleksandra Vučića sa te funkcije, ali on nije izabran na to mesto već Elena Božić-Talijan.

Nemanja Šarović je pominjan u medijima 2005. godine, kako je u Skupštini naplaćivao putne troškove za putovanje u Vranje, gde je i formalno stanovao, a pre toga je živeo u Beogradu, kao i tokom predizborne kampanje kada je u januaru 2008. godine povređen od strane nepoznate osobe, ispred restorana „MekDonalds“, udarcima kroz prozor automobila . Svedočio je tada da ga je udarila *demokratska pesnica*, jer je srpski patriota.

Spadao je u modernističku i reformsku struju unutar Srpske radikalne stranke, dok je pre rascepa važio za pripadnika tvrdog pročetničkog šešeljevskog jezgra. Nakon što je nekoliko godina unutar stranke iznosio primedbe na rad i funkcionisanje stranke i nije bilo razumevanja za njegove kritike, napustio je stranku u julu 2020.

Bio je oženjen 24. septembra 2011. narodnom poslanicom Aleksandrom Ilić iz Nove Srbije.

## Reference

## Povezano

* Srpska radikalna stranka

## Vanjske veze

* Nemanja Šarović, na sajtu Narodne skupštine Republike Srbije
* Zvanična internet prezentacija Srpske radikalne stranke Arhivirano 2016-06-04 na Wayback Machine-u
* Zvanična interenet prezetacija SRS Antiglobalizam Arhivirano 2019-05-21 na Wayback Machine-u
* Zvanična interenet prezentacija Vojislava Šešelja
# Lena Bogdanović

| Lena Bogdanović |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 29. 12. 1974. Novi Sad |

**Lena Bogdanović** (Novi Sad, 29. decembar 1974) je srpska glumica. Kćerka je novinara Duška Bogdanovića. Završila je Karlovačku gimnaziju, a glumu diplomirala na Akademiji umetnosti u Novom Sadu, 1997. godine u klasi profesora Branka Pleše.

Od 1997. do 2000. godine bila je član je ansambla Pozorišta mladih u Novom Sadu, a od 2000. godine ansambla drame Srpskog narodnog pozorišta.

Igra i na filmu i televiziji.

## Pozorište

* Aleksandar Puškin: „Evgenije Onjegin“;
* Jovan Sterija Popović: „Ženidba i udadba“;
* Tenesi Vilijams: „Tramvaj zvani želja“;
* *Danica*, Branislav Nušić: „Ožalošćena porodica“, režija Dejan Mijač;
* *Mileva*,Miloš Nikolić: „Svetislav i Mileva“, režija Voja Soldatović;
* *flauta*, Žan Anuj: „Ženski orkestar“, režija Voja Soldatović;
* *Rada*, Vesna Radovanović: „The grateful alive“, režija Miloš Pušić;

## Uloge

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Lene Bogdanović** |
| God. | Naziv | Uloga
 |
| 1990.-te
 |
| 1999. | -Morte di una ragazza perbene}- |  |
| 2000.-te
 |
| 2000. | L' Impero |  |
| 2000. | Il Furto del tesoro |  |
| 2001. | Sve je za ljude | Rozamunda
 |
| 2003. | 011 Beograd |  |
| 2004. | Matilda |  |
| 2004. | Da nije ljubavi, ne bi svita bilo | doktorka
 |
| 2005. | Pogled sa Ajfelovog tornja |  |
| 2005. | Potera za sreć(k)om | Spikerka
 |
| 2005. | Idealne veze |  |
| 2006. | Tri linije ljubavi |  |
| 2007. | Agi i Ema |  |
| 2007. | Ono naše što nekad bejaše | primadona
 |
| 2007-2008. | Urota | Jana Carić
 |
| 2008. | Miloš Branković | Sonja
 |
| 2009. | Drug Crni u Narodnooslobodilačkoj borbi |  |
| 2009. | Đavolja varoš | Marna
 |
| 2010.-te
 |
| 2010. | Srpski film | doktorka
 |
| 2010. | Plavi voz | direktorka škole
 |
| 2011-2012. | Žene sa Dedinja | Alisa Velebit
 |
| 2012. | Doktor Rej i đavoli | Nada
 |
| 2012. | Plavi voz (TV serija) | direktorka škole
 |

## Vanjske veze

* Lena Bogdanović na sajtu IMDb
* Lena Bogdanović na PORT.rs (`sh`)
# Vanessa Radman

|  |
| --- |
| **Vanessa Radman** |
| Rođenje
 | 1974. Križevci, Hrvatska
 |

**Vanessa Radman** (Križevci, 1974.), hrvatska je kazališna, televizijska i filmska glumica.

## Filmografija

### Televizijske uloge

* "Zora dubrovačka" kao Maris Menčetić - Knego (2013.)
* "Pod sretnom zvijezdom" kao Sibila Vidić (2011.)
* "Der letzte Bulle" kao Irina Nazaref (2010.)
* "Šesto čulo" kao Lucija Skoko (2010.)
* "Ples sa zvijezdama" kao natjecateljica (2009.)
* "Zakon ljubavi" kao Maja Lena Nardelli (2008.)
* "Ponos Ratkajevih" kao Elisabeth "Lisa" Cohen (2007.-2008.)
* "Obični ljudi" kao Vanja Kincl (2006.-2007.)
* "SOKO Köln" kao Kerstin Reuter (2006.)
* "Ein Fall für zwei" kao Boljana (2005.)
* "SOKO Leipzig" kao Martina Scholz (2005.)
* "Cobra 11, specijalci s autoputa" kao Geliebte (2001.)
* "Der Fahnder" kao Elena (2001.)

### Filmske uloge

* "Die Liebe der Kinder" kao dobavljačica (2009.)
* "Absolution" kao Lena (2007.)
* "Gegenüber" kao Jessy (2007.)

## Vanjske veze

* Vanessa Radman na sajtu IMDb
# Domagoj Margetić

**Domagoj Margetić** (rođen 1974. godine u Zagrebu) je hrvatski novinar poznat po brojnim kontroverzama.

Domagoj Margetić karijeru je započeo početkom 1990-ih kao vođa stranke „Hrvatske mladeži“ s kojom na lokalnim izborima nije ostvario uspjeh, a kasnije se počinje baviti novinarstvom. Krajem 2002. godine Margetić je optužen za malverzacije i dugova prilikom upravljanja orintološkim rezervatom Crna Mlaka kojeg je kupio 1998. godine za 150.000 nemačkih maraka od osobe koja mu zakonski nije mogla prodati Crnu Mlaku pod uvjetom da Privrednoj banki Zagreb vrati 1.523.694 nemačkih maraka Dvaput je osuđivan od strane haaškog tribunala UN-a; prvi put 2005. kada je Margetić zajedno s Markicom Rebićem, Stjepanom Šešeljem i Ivicom Marijačićem osuđen zbog nepoštivanja suda odnosno zbog objavljivanja svjedočenja zaštićenog svjedoka Stjepana Mesića u procesu protiv Tihomira Blaškića (1998.). Šešelj i Margetić, direktor odnosno glavni urednik Hrvatskog slova osuđeni su prema dvjema točkama, budući kako su odbili primiti optužnicu. Nakon godinu dana Carla del Ponte ponovo podiže optužnicu protiv Domagoja Margetića, opet zbog nepošitvanja suda i otkrivanja zaštićenih svjedoka. U veljači 2006. godine osuđen je na tri mjeseca zatvora i 10.000 eura novčane kazne, a pušten je iz pritvora 3. travnja 2007.. Od 2005. godine radi kao kolumnist na vlastitom web portalu „Necenzurirano.com“. Margetić je bio predmetom kontroverzi i zbog osnivanja Stranke hrvatskih branitelja unatoč tomu kako nije sudjelovao u ratu; stranka je bila dijelom koalicije „Jedino Hrvatska“, ali nije s njom nastupila na izborima za Hrvatski sabor 2007., već samostalno u XI. izbornoj jedinici za iseljeništvo. SHB na navedenim izborima je ostvarila katastrofalno loš rezultat.

## Gordan Malić

U svojoj žestokoj internetskoj i novinskoj raspravi s Gordanom Malićem koji ga optužuje da mu je otac bio agent KOSa, da je smjenjen u ultradesničarskom Hrvatskom listu, kriminalnu radnju u Crnoj Mlaki zbog čega je navodno Margetić i osuđen, kao i mnoge druge navodno kontroverzne stvari (navodna suradnja Margetića Dodikom, Sretenom Jocićem, Fakultetom bezbednosti Sveučilišta u Beogradu (bivša UDBA), Tužiteljstvom za ratne zločine Republike Srbije i Savetom za borbu protiv korupcije Vlade Srbije).

Domagoj Margetić u svom odgovoru na svojoj internet stranici priznaje suradnju s raznim državnim organima Srbije (ali ne spominje Dodika), dok žestoko negira suradnju s Hrvatskim Listom, Sretenom Jocićem ili ikakvu vezu s Crnom Mlakom iako ga u ovom zadnjem slučaju spominje hrvatski odjel za reviziju pretvorbe. Također za taj i ostale napade na svoj životni put i rad Domagoj Margetić optužuje ono što on naziva medijskom mafijom.

## Izvori

## Vanjske veze

* Presuda ICTY-a
* Necenzurirano.com Arhivirano 2011-02-25 na Wayback Machine-u
* Domagoj Margetic, a EU Parliament Speech re Croatian Corruption & Money Laundering (4/23/13)
# Andrej Nikolaidis

| Andrej Nikolaidis |
| --- |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 1974. (dob: 51–52) Sarajevo, SR BiH, SFRJ |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | književnik, novinar, kolumnist |

**Andrej Nikolaidis** (rođen 1974. u Sarajevu) je bosanskohercegovačko-crnogorski novinar i književnik.

Andrej Nikolaidis je rođen i odrastao u Sarajevu, ali se 1992. odselio iz Sarajeva u Crnu Goru. Živio je u Ulcinju sa suprugom od koje će se kasnije razvesti. Redovni je dopisnik regionalnog medijskog portala E-novine. Nikolaidis je prije toga pisao kolumne za crnogorske listove *Vijesti*, *Monitor* i bosanskohercegovački list *Slobodna Bosna*.

Nikolaidis je široj javnosti poznat i po članku *Dželatov šegrt*, koga je 28. oktobra 2004. objavio u *Monitoru* u kome poznatog režisera Emira Kusturicu optužuje za kolaboraciju sa Miloševićevim režimom. Članak je postao predmetom dugotrajnog sudskog spora kada je Kusturica Nikolaidisa tužio za klevetu, a koji je završen kada je 2009. Vrhovni sud Crne Gore potvrdio presudu kojom je Nikolaidisu naloženo plaćanje odštete od 12.000 eura.

15. oktobra 2009. Nikolaidis je postao savjetnik Ranka Krivokapića, predsjednika Narodne skupštine Crne Gore i Socijaldemokratske partije Crne Gore.

Dosad on je objavio četiri romana i nekoliko antologija priče:

* *Katedrala u Sijetlu*, priče, 1999.
* *Oni!* roman, 2001.
* *Mimesis*, roman, 2003.
* *Sin*, roman, 2006.
* *Dolazak*, roman, 2009.
* *Devet*, roman, 2014.
* *Mađarska rečenica*, roman, 2017.

## Izvori

## Vanjske veze

* Nikolaidisovi prilozi na stranici e-novine.com
# Salvador Novo

**Salvador Novo López** (30. jul, 1904. – 13. januar, 1974.) bio je meksički pisac, pesnik, dramski pisac, prevodilac i televizijski voditelj i zvanični hroničar grada Meksika, u kome se rodio i gde je živeo. Kao istaknuti intelektualac uticao je na popularno viđenje meksičke politike, medija, umetnosti i meksičkog društva uopšte. Bio je član grupe *Los Contemporáneos*, koja je okupljala meksičke pisce, kao i Meksičke jezičke akademije.

## Glavne karakteristike

Novo je definisao mačizam i konzervativni katolicizam kao dominantne pojave u meksičkoj kulturi 20. veka i nije ulagao nikakve napore da prikrije svoju homoseksualnost. Uprkos tome, bio je prihvaćen od strane meksičke vlade. Bio je član Meksičke jezičke akademije i imao je televizijsku emisiju o istoriji Meksika. Pred kraj života farbao je kosu u narandžasto, nosio je razmetljivo prstenje i šarena odela. Upoređivali su ga sa Oscarom Wildeom, ali za razliku od Wildea, Novo nikada nije izazvao skandal, niti je bio progonjen, već je bio prihvaćen i uvažavan u društvenim i političkim krugovima do kraja života.

Prema tradiciji, ulica u kojoj je živeo dobila je njegovo ime kada je postao zvanični hroničar grada Meksika, što je doživotno zvanje.

## Opus

* 1925 - *XX Poemas*
* 1933 - *Nuevo amor*
* 1933 - *Espejo*
* 1934 - *Seamen Rhymes*
* 1934 - *Romance de Angelillo y Adela*
* 1934 - *Poemas proletarios*
* 1934 - *Never ever*
* 1937 - *Un poema*
* 1938 - *Poesías escogidas*
* 1944 - *Nuestra tierra*
* 1945 - *Florido laude*
* 1945 - *La estatua de sal*
* 1955 - *Dieciocho sonetos*
* 1955 - *Sátira, el libro ca...*
* 1961 - *Poesía*
* 1962 - *Breve historia de Coyoacán*
* 1967 - *Historia gastronómica de la Ciudad de México*
* 1967 - *Imagen de una ciudad*
* 1968 - *La Ciudad de México en 1867*
* 1971 - *Historia y leyenda de Coyoacán*

## Reference
# Samuel Goldwyn

| Samuel Goldwyn |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje | (1879-augusta-17)17. augusta 1879. Varšava, Rusko Carstvo (danas Poljska) |
| Smrt | 31. januara 1974. (dob: 94) Los Angeles |
| Pseudonim | Samuel Goldfish Mister Malaprop |
| Supružnik | Blanche Lasky (1910.-1915.) Frances Howard (1925.-1974.) |
| Djeca | Samuel Goldwyn Jr. |
| Profesionalne informacije |
| Zanimanje | filmski producent |
| Opus |
| Djelatni period | 1917. - 1953. |
|  |
|

| Nagrade |
| --- |
| počasni Zlatni globus Cecila B. DeMillea 1973. Nagrada u spomen Irvinga G. Thalberga 1947. Humanitarna nagrada Jeana Hersholta 1958. |

 |
|  |

**Samuel Goldwyn**(rođen kao **Szmuel Gelbfisz**, na jidišu  *שמואל גלבפֿיש‎*, Varšava, 17. kolovoza 1879. - Los Angeles, 31. siječnja 1974.), američki filmski producent, poljskožidovskog podrijetla.

Godine 1914. osnovao je prvu kompaniju za produkciju filmova koja se razvila u golemo poduzeće Metro-Goldwyn-Mayer u Hollywoodu, a u kojem su se afirmirale sve glavne zvijezde nijemog i zvučnog filma.

Bio je dvaput oženjen. Prvi put s Blanche Lasky (1910.-1915.) od koje se rastavio i s kojom je imao jedno dijete. Drugi put se oženio s glumicom Frances Howard s kojom je bio u braku od 1925. do svoje smrti 1974. godine. S njome je imao jedno dijete.

Pokopan je u spomen parku Forest Lawn u Glendaleu u Kaliforniji.

## Vanjske veze

* American Masters: Sam Goldwyn
* Filmografija na IMDb
# Jordan Kuničić

**Jordan (Nikola) Kuničić** (21. srpnja 1908., Dol, otok Hvar - 17. veljače 1974., Zagreb) je jedan od hrvatskih svjetski poznatih teologa, dominikanac i glazbenik.

Rodio se u Dolu kod Starog Grada na otoku Hvaru. U rodnom mjestu je išao u osnovnu školu, a u susjedni Stari Grad odlazi pohađati gimnaziju. Gimnaziju je pohađao i u Dubrovniku.

U Dubrovniku se 1924. zaredio za dominikanca. Novicijat je završio 1925..

Iduće je godine otišao u Rim, studirati filozofiju i teologiju na sveučilištu sv. Tome Akvinskog (Angelicum).

28. lipnja 1931. se zaredio za svećenika. Uskoro je doktorirao teologiju.

1933. godine dobiva mjesto profesora na dubrovačkoj Dominikanskoj visokoj bogoslovnoj školi. Za vrijeme boravka u Dubrovniku u razdoblju od 1936. do 1944. bio katehetom na državnoj gimnaziji i Učiteljskoj školi. 1948. postaje rektorom Dominikanske visoke bogoslovne škole. Tu dužnost obnaša do 1955. godine. Nakon toga odlazi u Zagreb.

Bio je jednim od hrvatskih bogoslova koji su u svojim raspravama osudili komunizam (*Problemi komunizma (s idejnog stanovišta)*, 1942.).

KBF ga je pozvao predavati na sugestiju dominikanskog provincijala. U Zagrebu prvo predaje na Katoličkome bogoslovnom fakultetu na Katedri moralne teologije, katoličkog društvenog nauka i pedagogije. 1959. ga dominikanci naslovljuju magistrom svetog bogoslovlja. 1963. postaje dekanom. Dužnost obnaša do 1970..

Pored predavačke i dekanske dužnosti, Kuničić je bio profesorom na Katehetskom institutu i Institutu za teološku kulturu laika.

Uređivao je obnovljeni časopis Bogoslovsku smotru od 1963. do 1971. godine.

Organizirao je Teološko-pastoralni tjedan za svećenike koji je polučio velike uspjehe.

Bio je jednim od glavnih osoba koje su pokrenule utemeljenje Institut za crkvenu glazbu i Instituta za teološku kulturu laika pri KBF-u.

Višegodišnjim je sudcem Nadbiskupskoga ženidbenog suda u Zagrebu.

Umro je u Zagrebu 17. veljače 1974..

## Djela

Pisao je djela iz područja raznih teloških disciplina, katoličkoga socijalnog nauka, kršćanske pedagogije i glazbe.

Napisao je preko 30 samostalnih djela i više od 280 članaka. Djela su mu objavili u više od 20 tuzemnih i inozemnih časopisa.

Bio je sudionikom redakcije XIII. sheme Drugoga vatikanskog sabora. Ista je danas poznata kao pastoralna konstitucija o Crkvi u suvremenom svijetu Radost i nada (*Gaudium et spes*).

Neka njegova djela su, kao što je *Pregled katoličke društvene nauke*, su, čini se, bila na svojevrsnom popisu zabranjenih knjiga u socijalističkoj Jugoslaviji, iako se u nekim uopće nije osvrtao na marksizam. Djela nisu bila dostupna običnim građanima i vjernicima, nego samo bogoslovima.

## Izvori

* KBF - VII. Katedra moralne teologije Arhivirano 2008-08-01 na Wayback Machine-u

## Vanjske veze

* Hrvoje Lasić: Komunizam s idejnog i etickog stajališta u djelima Jordana Kuničića
* Scientificcommons Jordan Kuničić - popis radova
# Siniša Stanković

| Siniša Stanković |
| --- |
| Siniša Stanković |
| Datum rođenja | (1892-marta-26)26. marta 1892. |
| Mesto rođenja | Zaječar  Kraljevina Srbija |
| Datum smrti | 24. februara 1974. (dob: 81) |
| Mesto smrti | Beograd,  SR Srbija  SFR Jugoslavija |
| Profesija | biolog |
| predsednik ASNO Srbije |
| Period | 1944—1945. |
| predsednik Prezdijuma Narodne skupštine Srbije |
| Period | 1945—1953. |
| Prethodnik | niko |
| Naslednik | Petar Stambolić |
|  |
| Odlikovanja |

|  |  |
| --- | --- |
| Orden narodnog oslobođenja | Orden zasluga za narod sa zlatnim vencem |

 |

**Siniša Stanković** (Zaječar, 26. mart 1892 – Beograd, 24. februar 1974) je bio srpski biolog, član Srpske akademije nauka i umetnosti i osnivač Instituta za ekologiju i biogeografiju SANU, direktor Biološkog instituta Srbije.

## Biografija

Prirodne nauke je studirao na univerzitetima u Beogradu i Grenoblu. Bio je predavač nekoliko bioloških disciplina na univerzitetu u Beogradu, gde je 1934. godine izabran za redovnog predavača.

Siniša Stanković je bio član SANU i dopisni član Akademije u Nansiju i Masarikove akademije u Pragu. Bio je predsednik akademskog saveta FNRJ.

Za dopisnog člana SANU izabran je 1934. godine, a za redovnog 1946. godine. Bio je član Komisije za obnovu univerziteta od 1944. godine.

Dok je Srbija bila okupirana u Drugom svetskom ratu bio je član Glavnog narodnoslobodlilačkog odbora. Veliki deo rata je proveo u koncentracionom logoru na Banjici odakle je krajem rata pobegao i ilegalno živeo u okupiranom Beogradu.

Posle oslobođenja bio je predsednik Narodnoslobodilačkog fronta Beograda, ASNOS-a, a od 1944. do 1953. godine bio je predsednik Prezidijuma Narodne skupštine Srbije.

U posleratnom periodu zastupao je Jugoslaviju na međunarodnim skupovima i radio na obnavljanju naučne delatnosti.

Siniša Stanković je jedan od utemeljivača ekološkog pravca u biologiji.

Bavio se i proučavanjem živih bića u jezerima, ali i u drugim slatkim vodama, kao i problemima biogeografije.

Njegovi najznačajniji radovi nastali su na osnovu ispitivanja života u Ohridskom jezeru.

Po njemu je jedna vrsta lažnih skorpija dobila ime, to je retka vrsta koja živi samo u Srbiji (Neobisium stankovici). Po njemu je takođe dobio ime Institut za biološka istraživanja „Siniša Stanković“.

## Dela

Siniša Stanković je napisao veliki broj naučnih radova i univerzitetskih udžbenika. Od krupnijih dela objavio je:

* „Životni prostor“ - delo u kome kritikuje rasizam i nacizam
* „Okvir života“ - popularna ekologija
* „Ohridsko jezero i njegov živi svet“ - monografija

## Povezano

* *Portreti — Dr. Siniša Stanković*

## Literatura

* *Mala enciklopedija Prosveta - Opšta Enciklopedija (A-Lj). Izdavačko preduzeće „Prosveta“, Beograd 1959.*

## Vanjske veze

* Institut za biološka istraživanja "Siniša Stanković"
# Mato Lovrak

Bista Mate Lovraka u Velikom Grđevcu, ispred škole, koja nosi njegovo ime.
**Mato Lovrak** (Veliki Grđevac pokraj Bjelovara, 8. Maja 1899. - Beograd, 14. MAJ 1974.) hrvatski i jugoslavenski dječji pisac

Završio je učiteljsku školu i službovao u mnogim mjestima. Pisao je i pripovjetke, ali je osobitu popularnost stekao romanima tematski vezanim uz djetinjstvo. Gradi zanimljivu fabulu s elementima pustolovnog, ali i s didaktikim naglascima. Izuzetno plodan, autor nekih tridesetak knjiga, Lovrak je nekoliko desetljeća zabavljao i odgajao mlade čitatelje izrazom koji svjedoči o vremenu, a odlikuje se maštovitošću i humorom. Djela su mu prevedena na mnoge jezike.

Najpoznatije djelo mu je roman *Vlak u snijegu*, po kome je 1970-ih snimljen popularni film.

## Djela

* "Družba Pere Kvržice"
* "Vlak u snijegu"
* "Neprijatelj br.1"
* "Zeleni otok"
* "Anka Brazilijanka"
* "Divlji dječak" (1947.)
* "Prijatelji"
* "Micek, Mucek i Dedek"
* "Devetorica Hrabrih"
* "Tri dana života"
* "Dijamant u trbuhu"
* "Dječak konzul"
* "Slamnati krovovi"
* "Andrija Jug"
* "Doka Bedaković ili 100.000 na cesti"
* "Sretna Zemlja"
* "Naši dječaci" (1956.)
* "Prozor do vrta" (1955.)

## Počasti

Njemu u čast se održavaju Lovrakovi dani kulture u Matinom rodnom selu Velikom Grđevcu, na kojima se dodjeljiva i nagrada Mato Lovrak.
# Marcel Pagnol

| Marcel Pagnol |
| --- |
| Marcel Pagnol, o. 1931 |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 28. februara 1895. Aubagne |
| Smrt | 18. aprila 1974. (dob: 79) Pariz |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | književnik, dramatičar, sineast |
| Opus |
| Jezik | francuski |
| Znamenita djela |
| \* *MariusJean de Florette*
* *Manon des sources*
* *La Gloire de mon père*
* *Le Château de ma mère*
 |
| Nagrade |
| članstvo Académie française |

**Marcel Pagnol** (28.2. 1895 – 18.4. 1974) bio je francuski romanopisac, dramatičar i filmaš. Godine 1946. postao je prvi filmaš izabran u Francusku Akademiju.

U početku je radio kao profesor engleskog jezika, a poslije se posvetio kazalištu i filmu (kao producent i režiser). Osnovao je književnu reviju "Fantasio", koja danas izlazi pod imenom "Les Cahiers du Sud". Bio je član Francuske akademije.

Od kazališnih djela ističu mu se "Trgovci slavom" (u suradnji s P. Nivoixom), satira na ratne profitere, "Jazz", drama o starom znanstveniku koji faustovski žali za mladošću, trilogija ("Marius", "Fanny", "Cesar") u kojoj je u "sentimentalnom" osvjetljenju prikazan lučki ambijent Marseillea.

Najveći mu je dramski uspjeh "Topaze", satirična komedija u kojoj je komika zalivena dobrom dozom gorčine (tema: korupcija, idolatrija novca). Napisao je i uspomene "Slava mog oca", "Dvorac moje majke", "Vrijeme tajni". Režirao je niz filmova ("Pisma iz mog mlina", 1954.).

## Vanjske veze

* Marcel Pagnol na sajtu IMDb
* Site officiel de Marcel Pagnol (`fr`) (`en`)
* Marcel Pagnol 1895–1974 Arhivirano 2007-11-04 na Wayback Machine-u on *Books and Writers*
# Agnes Moorehead

| Agnes Moorehead |
| --- |
| u filmu *The Bat* (1959) |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Agnes Robertson Moorehead (1900-decembra-06)6. decembra 1900. Clinton, Massachusetts, SAD |
| Smrt | 30. aprila 1974. (dob: 73) Rochester, Minnesota, SAD |
| Supružnik | Jack G. Lee (1930-1952) Robert Gist (1954-1958) |
| Znamenite uloge |
| **Fanny** u *The Magnificent Ambersons* (1942) **Barunica Aspasia Conti** u *Mrs. Parkington* (1944) **Aggie McDonald** u *Johnny Belinda* (1948) **Velma Cruther** u *Hush... Hush, Sweet Charlotte* (1964) |
|  |
|

| Nagrade |
| --- |
| **Emmy za sporednu glumica u dramskoj seriji** 1967 *The Wild Wild West* **Zlatni globus za sporednu glumicu u filmu** 1945 *Mrs. Parkington* 1965 *Hush... Hush, Sweet Charlotte* |

 |
|  |

**Agnes Robertson Moorehead** (6.12. 1900 – 30.4., 1974) bila je za Oscar nominirana američka karakterna glumica.

Iako je nastupila u preko 70 filmova i u desetinama TV-serija tokom 30-godišnje karijere, Moorehead je modernoj publici najpoznatija kao vještica Endora u TV-seriji *Bewitched*. Rijetko je tumačila glavne uloge, ali je njena glumačka vještina zaslužna za jedan Emmy, dva Zlatna globusa i četiri nominacije za Oscar i šest za Emmy. Moorehead je stekla pohvale glumeći kako u komičnim, tako i u dramskim ulogama. Mogla je glumiti različite likove, ali su joj specijalnost bili arogantni i umišljeni.

## Vanjske veze

* Agnes Moorehead na sajtu IMDb
* Agnes Moorehead na Internet Broadway Database (`en`)
* Article about the radioactive film set (from The Straight Dope)
* St. Louis Walk of Fame Arhivirano 2007-11-15 na Wayback Machine-u
* Guide to over 100,000 Moorehead documents spanning 1923-1974 at the Wisconsin Historical Society
* Interview with biographer Charles Tranberg from Harpies Bizarre Arhivirano 2007-11-13 na Wayback Machine-u

## Vanjske veze