Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Pismenost

Stopa pismenosti po državama 2013.
**Pismenost** (rjeđe **alfabetizam**) je izraz kojim se označava nečija sposobnost razumijevanja, odnosno korištenja znakova od kojih se sastoji neko pismo.

Oko 82% svetskog stanovništva je pismeno

## Nepismenost

**Nepismenost** ili **analfabetizam** je nepoznavanje pisma, neupućenost u veštinu čitanja i pisanja. Kriterijum po kojem se neka osoba svrstava u nepismeno stanovništvo različit je od države do države. Negde se smatra da je nepismena ako ne zna čitati ili pisati, a negde ako ne zna čitati i pisati. U nekim državama, kao što su Japan, Hong Kong i Gvajana, osoba se smatra nepismenom ako ne poseduje osnovno obrazovanje. UNESKO svojom rezolucijom iz 1958. godine preporučuje da se nepismenima nazivaju ljudi koji ne znaju pročitati ili napisati jednostavan tekst u vezi sa svakodnevnim životom. Najviše je nepismenih u Aziji, a najnepismenije je stanovništvo Afrike, jer pojedine države imaju veoma visoku stopu nepismenosti.

Oko 20% svetskog stanovništva je nepismeno

## Veze

* Funkcionalna pismenost

## Reference
# Yayoi period

**Yayoi period** (japanski: 弥生時代, *, Yayoi jidai*?) je era japanske historije čiji se početak tradicionalno smješta u godinu 300. pne. a kraj u godinu 300. n.e. Ime je dobio po naselju Tokija gdje su arheolozi prvi put pronašli artefakte karakterističjne za tu eru. Karakteristike Yayoi perioda su pojava novih stilova keramike i početak intenzivnog uzgoja riže na rižinim poljima. Yayoi je slijedio Jomonski period (14.000-300. pne.) a kultura Yayoi je postojala u području od južnog Kyūshūa do sjevernog Honshūa.

## Reference

## Vanjske veze

* Yayoi Culture, Department of Asian Art, The Metropolitan Museum of Art
* Yayoi period Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u at Japanese History Online (under construction) Arhivirano 2020-09-23 na Wayback Machine-u
* An article by Richard Hooker on the Yayoi and the Jōmon.
* Article "Japanese Roots Surprisingly Shallow" from Japan Times
# Morfem

**morfem** ili **morfema** (prema grč. *μορφή* [*morphē*] = *oblik*, po uzoru na fonem), najmanja jezična jedinica koja ima i izraz (morf) i sadržaj (značenje).

U govornom jeziku, morfemi su sastavljeni od fonema, najmanjih razlikovnih zvučnih jedinica, a u pisanom jeziku od grafema.

Koncept *morfema* se razlikuje od koncepta riječi, budući da mnogi morfemi ne mogu samostalno stajati kao riječi. Morfem je *slobodan* ako može stajati samostalno, a *vezan* ako se može koristiti samo uz slobodni morfem.

Reprezentacija morfema se može razlikovati u različitim situacijama; različite reprezentacije se zovi *morfovi*, a različiti morfovi jednog morfema su *alomorfi*.

## Povezano

* morfologija
# Kineski bronzani zapisi

**Kineski bronzani zapisi** su pisanja u različitim *kineskim pismima* na kineskim bronzanim artefaktima kao što su džong zvona i ding tronožni kazani iz Šang dinastije do Džou dinastije pa čak i kasnije. Rani bronzani zapisi su gotovo uvek ukalupljeni u livenju (to jest, ovo pismo je rađeno sa pisaljkom u mokroj glini u kalupu od kojih je bronza zatim ukalupljena), a kasnije zapisi su često gravirane nakon što je bronza ukalupljena.

## Izvori
# Veliko pečatno pismo

Šisong ding 《史颂鼎》 vrsta bronzanog lonca oko 900. pne.
**Veliko pečatno pismo** ili **veliki pečat** (kin. 大篆, pinjin: *dàzhuàn*) se odnosi na tradicionalno kinesko pisanje ispred Ćin dinastije, te se sada popularno odnose na pisanje u zapadnoj i ranoj istočnoj Džou dinastiji, i širi pojam takođe uključuje proročansko pismo na kostima životinja. Izraz je za razliku sa nazivom službenom pismu iz Ćin dinastije, koji se često zove malo pečatno pismo (kin. 小篆, pinjin: *xiǎozhuàn*
i jednostavno se zove *pečatno pismo*). Međutim, zbog nedostatka preciznosti u pojmu, naučnici često ga izbjegavaju i umesto toga posebno se odnosi na porijeklo pojedinih primera pisanja.

U dinastiji Han, kad je činovničko pismo postao popularan oblik pisanja i (malo) pečatno pismo je izostavljeno za više formalno korišćenje za pečate i za naslove na stelama (spomen ploče od kamena koje su bile popularne u to vreme), narod je počeo da naziva pismo ranije dinastije Ćin kao 'pečatno' pismo (budući da se pismo nastavilo koristiti za pečate, ili naslove na kućama). U to vreme, postojalo je znanje o čak i starijim, često složenijim znakovima (koje se datiraju iz srednje do kasne Džou dinastije, i direktno su nasleđeni u Ćin forme) koji su se razlikovali od oblika Ćin pečatnog pisma, ali su izgledali zaobljeni prema njima (za razliku od kvadratnog, ravnolinijskog činovničkog pisma). Kao rezultat toga, nastala su dva naziva koja ih opisuju: „veliko pečatno pismo“ za složenije, ranije forme, i „malo pečatno pismo“ za oblike iz Ćin dinastije.

Pojam „veliko pečatno pismo“ se samo nedavno odnosi i na oblike zapadne Džou ili čak proročansko pismo na životinjskim kostima, od čega ljudi iz Han dinastije nisu bili svesni za ta pojam. Pojam veliko pečatno pismo se takođe ponekad tradicionalno odnosi na grupi likova iz knjige oko 800. pne. koja se zove Ši Džou Pian (史籀篇, Shĭ Zhoù Piān), očuvane zbog njihovim uključivanjem u Han dinastijskom leksikonu Šuoven Điezi. Sju Šen, autor Šouven, je uključio ove kada su se razlikovali iz strukture u Ćin (malom) pečatnom pismu, i označio je te primere Džouven (籀文, Zhòuwén) ili Džou znakovi. Taj naziv potiče od imena knjige, a ne od imena pisma. Dakle, nije tačno da se odnose na oko 800. pne. Džou (周) dinastijskog pisma *kao* Zhòuwén. Još više, Džou karakteri su samo primeri velikog pečatnog pisma kad taj izraz se koristi u širokom smislu.

## Povezano

* Pečatno pismo
* Malo pečatno pismo

## Reference
# Malo pečatno pismo

Rezbarija koja se odnosi na standardne težine za ravnotežu
**Malo pečatno pismo** ili **mali pečat** (kin. 小篆, pinjin: *xiaozhuan*) povezano je za reforme na kineskim znakovima koji je sastavio Li Si u dinastiji Ćin pod prvom caru Kine, Ćin Ši Huang, u cilju standardizacije znakova pisma.

Prije pobede Ćin na poslednjih preostalih šest od sedam Zaraćenih država Kine, lokalni stilovi kineskih znakova
su evolvirali nezavisno jedni od drugih preko mnogo vekova, proizvodujući ono što se naziva pismo Šest država 六国文字. Pod jednom jedinstvenom vladom međutim, različitost se smatralo nepoželjnim za uglavnom dva razloga, prvo je ometalo pravovremene komunikacije, trgovinu, oporezivanje, i transport, i drugi razlog je da bi nezavisna pisma zastupili eventualno izdvojene političke ideje, posebno u oblastima gde je tradicija konfučijanizma ostao jak.

Stoga kola, ceste, valuta, zakoni, težine, mere i pisma su se standarizovali. Dakle, likovi koji su različiti od onih u Ćin su bili odbačeni, i *sjiaodžan* znakovi kao što je odredio Li Si postali su standard za sve oblasti unutar carstva. Standardizacija je došla oko 220. pne. te je uvedena od strane Li Si i dva ministra. Mali rukopisni oblik činovničkog pisma je došao nakon malog pečatnog pisma.

Poznata kompilacija od Li Sia je samo poznata kroz kineskih komentara preko vekova. Misli se da je sadržao 3300 znakova. Nekoliko stotina znakova iz delova komentara su prikupljeni tokom Ćing perioda, i nedavna arheološka iskopavanja u Anhui, Kina, su otkrili nekoliko stotina više na bambus trakama za prikaz redosled znakova, na žalost, pismo korišten nije malo pečatno pismo jer otkriće datira iz doba Han.

## Povezano

* Pečatno pismo
* Veliko pečatno pismo

## Reference
# Kineski kurziv

**Kineski kurziv** ili **brzopis** (tradicionalni kineski: 草書; pinyin: *cǎoshū*) ponekad prevedeno **travnato pismo**, je stil
kineske kaligrafije. Naziv *caošu* (cǎoshū) je zapravo skraćenica za 草率书 (cǎoshuài shū), što znači „neuredno pismo“. Brzopis se može brže pisati od drugih stilova, ali je teže čitati. To je često slučaj da osobima koje su sposobne za čitanje štampanih kineski slova i nađu sebe potpuno nepismeni kada su stavljeni prema ovim stilom pisanja.

## Historija

Brzopis u Sun Guotingovoj knjigi *Rasprava o kaligrafiji*.
Brzopis je nastao u Kini za vreme perioda dinastije Han do dinastije Đin, u dve faze. Prvo, raniji oblik rukopisnog se razvio kao kurzivni način pisanja popularnog ali još nezrelog činovničkog pisma. Brži načini pisanja slova se razvio kroz četiri mehanizma: izuzimanjem deo karaktera, spajanjem poteza zajedno, zamenom delova sa skraćenim oblicima (kao što bi jedna crta zamenila četiri tačkice), i menjanjem stil poteza. Ova evolucija se najbolje može videti na postojećim bambusnim i drvenim cepkima iz perioda, na kojem su se koristili pomešani rani kurzivni i nezreli činovnički likovi. Ovaj rani oblik brzopisa, na osnovi činovničkog pisma, sada je zvan džangcao (章草, zhāngcǎo), za razliku od suvremenog brzopisa (今草, jīncǎo). Suvremen brzopisni oblik evolvirao je iz ovog starijeg brzopisa u Vei Kraljevstvu do dinastije Jin sa uticajem od rukopisnih i standardnih stilova.

8 različitih kurzivnih izgleda slova 龍 (zmaj), iz *kompilacije brzopisnih slova* (《草字彙》), pisano od Ši Liang (石梁) iz dinastije Ćing. Pisci su: 1 Sun Guoting; 2, 3 Huai Su; 4 Jen Dženćing; 5 Džao Mengfu; 6, 7 Džu Džisan; 8 nepoznat.
## Oblici

Osim zhāngcǎo i „suvremenog brzopisa“, tu je „divlji brzopis“ (Šablon:Jez-kin-tp, japanski: *kyōsō*) koja je čak i više rukopisni i nečitak. Bio je razvijen od strane Džang Sjia i Huai Sua iz Tang dinastije, i bilo se zvalo *Dian Džang Zui Su* (ludi Džang i pijan Su, 颠张醉素).

Brzopisi mogu se podeliti u nepovezanom stilu (japanski i uprošć. kin. 独草, Šablon:Jez-kin-tp, romađi: *dokusō*) gde je svako slovo odvojeno, i povezani stil (trad. kin. 連綿, uprošć. kin. 连绵, pinjin: *liánmián*, japanski: 連綿体, romađi: *renmentai*) gde je svako slovo povezano jedno za drugo.

## Izvedena slova

Mnoga pojednostavljena kineska slova su modelisane na štampani oblik rukopisnih oblika odgovarajućih slova (trad. kin. 草書楷化, uprošć. kin. 草书楷化, pinjin: *cǎoshūkǎihuà*).

Brzopisni oblici kineskih slova su poreklo japanskog pisma hiragana, koja se razvila iz oblika rukopisnog pisma man'yōgana. U Japanu, brzopis se smatrao pogodnim za žene, te se zvao žensko pismo (japanski: 女手, *, onnade*?),
a činovnički stil se smatrao pogodnim za muškarce, te se zvao muško pismo (japanski: 男手, *, otokode*?).

## Reference
# Kineski polukurziv

Kineski **polukurziv** (tradicionalni kineski: 行書; pinyin: *xíngshū*) je delimično rukopisni stil kineske kaligrafije. Poreklom činovničkog pisma, bio je dugo vremena nakon razvoja u prvim vekovima nove ere uobičajeni stil rukopisa.

Stil je razvijen u vreme dinastije Han (206. g. pne. – 220. godine) i doživeo zrelost u periodima Vei i Đin za vreme Južnim i Severnim dinastijama (220. g.–589. g.).

Neki od najboljih primera xíngshū kaligrafije mogu se naći u radu Vang Sjiži (321-379) iz istočne diinastije Đin.

## Reference
# Nihon Shoki

Stranica Nihon Šokija iz Heianskog perioda
Nihon Shoki (japanski: 日本書紀, Nihon Shoki?), ponekad prevođen kao Kronike Japana, je druga najstarija knjiga koja služi kao izvor japanske historije. Mnogo je detaljnija i opsežnija od starijeg *Kojikija*, te je kasnije služila kao vrijedan alat za historičare i arheologe s obzirom da sadrži najbolje sačuvane historijske zapise o drevnom Japanu (iako su njegovi najraniji dijelovi vezani uz mitologije, a prva poglavlja temeljena na tadašnjoj kineskoj metafizici. *Nihon Shoki* je dovršen godine 720. pod vodstvom princa Tonerija uz pomoć Ō no Yasumaroa. Knjiga je također poznata i pod nazivom Nihongi (japanski: 日本紀, *, dosl. Japanske kronike*?).

*Nihon Shoki* počinje sa mitom stvaranja, objašnjavajući porijeklo svijeta i prvih sedam generacija božanskih bića (počevši sa Kunitokotachijem), te nastavlja izlagati mitovbe kao i *Kojiki*; kasnije nastavlja sa opisom historijskih događaja sve do 8. vijeka. Vjeruje se kako predstavlja pouzdan izvor za događaje u vladavinama careva Tenjija i Temmua kao i carice Jitō. *Nihon Shoki* naglasak stavlja na zasluge kreposnih vladara kao i pogreške loših vladara. Opisuje brojne epizode iz mitološke ere kao i diplomatske kontakte sa drugim zemljama. *Nihon Shoki* je napisan na klasičnom kineskom, kao što je to običaj za službene dokumente onog vremena. *Kojiki* je, sa druge strane, bio napisan kombinacijom kineskog i fonetske transkripcije japanskog (uglavnom za imena i pjesme). *Nihon Shoki* također sadrži brojne napomene o transliteraciji i objašnjava čitatelju kako se riječi trebaju izgovarati na japanskom. Priče u ovoj knjizi i Kojikiju se zajedno nazivaju Kiki pričama.

Jedna od priča koja se prvi put pojavljuje u *Nihon Shokiju* je priča o Urashima Tarōu, koja se smatra jednim od najranijih primjera korištenja motiva putovanja kroz vrijeme.

## Napomene

## Izvori

* Brownlee, John S. (1997) *Japanese historians and the national myths, 1600-1945: The Age of the Gods and Emperor Jimmu*. Vancouver: University of British Columbia Press. ISBN 0-7748-0644-3 Tokyo: University of Tokyo Press. ISBN 4-13-027031-1
* Brownlee, John S. (1991). *Political Thought in Japanese Historical Writing: From Kojiki (712) to Tokushi Yoron (1712)*. Waterloo, Ontario: Wilfrid Laurier University Press. ISBN 0-88920-997-9
* Sakamoto, Tarō. (1991). *The Six National Histories of Japan: Rikkokushi,* John S. Brownlee, tr. Vancouver: University of British Columbia Press. ISBN 978-0-7748-0379-3

## Vanjske veze

Wikiizvor
Kineski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
日本書紀 (`ja`) Nihon Shoki TEXT (六国史全文) Arhivirano 2007-12-15 na Wayback Machine-u Downloadable lzh compressed file
* Shinto Documents Online English Translations
* Nihon Shoki Arhivirano 2014-12-21 na Wayback Machine-u Online English Translations
* Manuscript scans at Waseda University Library: [1], [2]
* University of California Berkeley, Office of Resources for International and Area Studies (ORIAS): Yamato glossary/characters Arhivirano 2010-06-11 na Wayback Machine-u
# Wa (Japan)

Kinesko slovo za  *Wō* ili *Wa*, stvoreno od korijena za "osobu" 亻i fonetskog elementa  *wěi*  ili *wa* 委
Japanski **Wa** (japanski: 倭, Wa? "Japan, Japanski", od kineskog *Wō* 倭, Hangul *Wae* 왜) je najstarije zabilježeno ime za Japan. Kineski, korejski i kineski pisci su redovno navodili *Wa* ili *Yamato* "Japan" sa kineskim slovom 倭 sve do 8. vijeka, kada se Japancima to prestalo sviđati, pa su ga zamijenili sa slovom 和 "harmonija, mir, ravnoteža".

## Vanjske veze

* (`en`) Unihan data for U+502D, Unihan Database entry for 倭
* (`en`) English translation of the *Wei Zhi* Arhivirano 2012-03-06 na Wayback Machine-u, Koji Nakayama
* (`en`) Queen Himiko as Recorded in the Wei Chronicle, Wontack Hong
* (`en`) The Relatedness between the Origin of Japanese and Korean Ethnicity Arhivirano 2007-06-14 na Wayback Machine-u, Jaehoon Lee
* (`en`)The Chronicles of Wa, Wesley Injerd
* (`en`) Japan in Chinese and Japanese Historic Accounts Arhivirano 2012-10-16 na Wayback Machine-u, John A. Tucker
* {{en icon]] The Early Relations between China and Japan Arhivirano 2010-11-08 na Wayback Machine-u, Jiang Yike
* (`ja`) 「三国志・魏志」巻３０　東夷伝・倭人, Chinese text and Japanese translation of the *Wei Zhi* 魏志 account of *Wa*
* (`ja`) 邪馬台國研究本編, Chinese text and Japanese translations of Chinese historical accounts of *Wa*
* (`ja`) 日本古代史参考史料漢籍 Arhivirano 1999-10-10 na Wayback Machine-u, Accounts of *Wa* from 15 Chinese histories
# Kojiki

**Kojiki** (japanski: 古事記, Kojiki? "Zapis drevnih stvari") je najstariji sačuvani historijski tekst u Japanu, koji datira sa početka 8. vijeka (711-2) a koga je sastavio Ō no Yasumaro na zahtjev carice Gemmei. Kojiki predstavlja zbirku mitova koji opisuju nastanak četiri otoka Japana, kao i Kami. Zajedno sa kasnijim tekstom *Nihon Shoki*, mitovi zabilježni u Kojikiju predtstavljaju nadahnuće za šintoističke obrede i vjerovanja, uključujući ritual pročišćenja zvan misogi.

## Povezano

* Japanska mitologija

## Reference

* Bently, John R. *The Authenticity of Sendai Kuji Hongi: A New Examination of Texts, With a Translation And Commentary*. ISBN 90-04-15225-3
* Brownlee, John S. (1997) *Japanese historians and the national myths, 1600-1945: The Age of the Gods and Emperor Jimmu*. Vancouver: University of British Columbia Press. ISBN 0-7748-0644-3 Tokyo: University of Tokyo Press. ISBN 4-13-027031-1
* Brownlee, John S. (1991). *Political Thought in Japanese Historical Writing: From Kojiki (712) to Tokushi Yoron (1712)*. Waterloo, Ontario: Wilfrid Laurier University Press. ISBN 0-88920-997-9
* Chamberlain, Basil Hall. (1919). *The Kojiki.*
* Nihon Koten Bungaku Daijiten Henshū Iinkai (1986) (Japanese). *Nihon Koten Bungaku Daijiten*. Iwanami Shoten. ISBN 4-00-080067-1.
* Ono, Motonori *Shinto: The Kami Way*
* Philippi, Donald L. Philippi. (1977) *Kojiki.* Tokyo: University of Tokyo Press. ISBN 0-86008-320-9
* Starrs, Roy (2005). "The Kojiki as Japan's National Narrative", in *Asian Futures, Asian Traditions*, edited by Edwina Palmer. Folkestone, Kent: Global Oriental, ISBN 1-901903-16-8
* Yamaguchi, Yoshinori; Takamitsu Kōnoshi (1997). *Nihon Koten Bungaku Zenshū: Kojiki*. Tōkyō: Shogakukan. ISBN 4-09-658001-5.

## Eksterni izvori

* (`en`) The Internet Sacred Text Archive: Chamberlain's 1919 translation of *Kojiki*.
* (`ja`) Online original text of Kojiki and other texts Arhivirano 1999-10-10 na Wayback Machine-u
* (`ja`) Waseda University Library: 1644 manuscript, three volumes
# Car Ōjin

| Car Ōjin |
| --- |
| 15. car Japana |
|  |
| Car Ōjin |
| Vladavina | legendarna |
| Rođen/a | legenda |
| Mjesto rođenja | Umi (Fukuoka) |
| Umro/la | legenda |
| Sahrana | *Eega no Mofushi no oka no misasagi* (Osaka) |
| Prethodnik | Car Chūai |
| Nasljednik | Car Nintoku |
| Otac | Car Chūai |
| Majka | Carica Jingū |

**Car Ōjin** (japanski: 応神天皇, *, Ōjin-tennō*?), također poznat i kao **Homutawake** ili **Hondawake** (japanski: 誉田別, Hondawake?), bio je 15. car Japana, according to the traditional order of succession.

Njegovoj vladavini i životu se ne mogu dati pouzdani datumi, ali se tradicionalno uzima da je živio i vladao u periodu 270-310.

Prema legendi je bio sin cara Chuaija i carice Jingu. Otac mu je umro prije rođenja, a majka ga je nosila u utrobi tri godine prije rođenja.

## Reference

## Literatura

* Aston, William George. (1896). *Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697.* London: Kegan Paul, Trench, Trubner. OCLC 448337491
* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). *Gukanshō: The Future and the Past.* Berkeley: University of California Press. ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
* Chamberlain, Basil Hall. (1920). *The Kojiki.* Read before the Asiatic Society of Japan on April 12, May 10, and June 21, 1882; reprinted, May, 1919. OCLC 1882339
* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). *The Imperial House of Japan.* Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* Titsingh, Isaac. (1834). *Nihon Odai Ichiran*; ou, *Annales des empereurs du Japon.* Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). *Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns.* New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842
* Wakabayashi, Tadashi. (1995). *Japanese loyalism reconstrued: Yamagata Daini's Ryūshi shinron of 1759.* Honolulu: University of Hawaii Press. ISBN 978-0-8248-1667-4; OCLC 31078696

| Kraljevske titule
 |
| --- |
| Prethodi:  Carica Jingū  |  **Car Japan: Ōjin**  270-310 *(tradicionalni datumi)* | Slijedi:  **Car Nintoku**  |