# Charles Baudelaire

| Charles Baudelaire |
| --- |
| Charles Baudelaire 1863., autor: Etienne Carjat |
| Biografske informacije |
| Rođenje | Charles-Pierre Baudelaire 9. travnja 1821.  Pariz, Francuska |
| Smrt | 31. kolovoza 1867.  Pariz, Francuska |
| Počivalište | Montparnasse  Pariz, Francuska |
| Rodbina | Joseph-François Baudelaire (otac) Caroline (*née* Dufaÿs, majka) |
| Obrazovanje |
| Školovanje | Lycée Louis-le-Grand  Pariz, Francuska |
| Zanimanje | pjesnik, kritičar, prevoditelj |
| Opus |
| 1844. – 1866. |
| Književni pravac | simbolizam |
| Književne vrste | poezija, pjesma u prozi, esej, pamflet, kritika |
| Jezik | francuski jezik |
| Znamenita djela |
| * *Les Fleurs du mal* (zbirka poezije, 1857.)
* *Le Spleen de Paris* (posthumno, 1869.)
 |
| Potpis |
|  |

**Charles Baudelaire** [ʃaʁl bodˈlɛʁ] (puno ime **Charles-Pierre Baudelaire** [ʃaʁl pjɛʁ bodˈlɛʁ]) (Pariz, 9. travnja 1821. – Pariz, 31. kolovoza 1867.), francuski pjesnik i kritičar.

Njegovo djelo sadrži elemente romantizma i orijetaciju simbolista. Uz zbirku pjesama *Cvjetovi zla*, koju mnogi smatraju najvažnijim lirskim djelom 19. stoljeća, napisao je i zbirku pjesničkih crtica *Spleen Pariza*, kojima je stvorio novu pjesničku vrstu. Pisao je sjajne likovne kritike, a istaknuo se i kao prevoditelj. Bio je jedan od prvih Francuza koji je upozorio na Wagnerov genij. Obilježen kao bludnik i odbacivan kao simbol boemstva i nemorala, svojim je pjesmama proširio područja poetskog, otkrio suvremenicima čitave predjele novih ljepota i grozota. Ni za života, ni prvih desetljeća nakon smrti nije stekao zasluženo priznanje.

Danas priznat kao vrhunski pisac francuske poezije, Baudelaire je postao klasikom. Barbey d'Aurevilly vidi u njemu «*jednog Dantea jedne posrnule epohe*».

Kroz svoje djelo, Baudelaire je nastoja istkati i pokazati veze između zla i ljepote, nasilja i naslade (*Mučenica*). Usporedo svojim zastrašujućim pjesmama (*Semper Ædem*) ili za njegovo doba skandaloznim (*Delphine i Hyppolite*), on je izrazio melankoliju (*Mœsta et errabunda*) i zavist uostalom (*Poziv na putovanje*).

## Biografski elementi

Godine 1827., umire njegov otac (svećenik "svrzimantija") koji je bio jedan obrazovan čovjek, obuzet idejama Prosvjetiteljstva i ljubitelj slikarstva, i sam slikar, ostavio mu je u nasljedstvo jedno spirutalno bogatstvo. Godinu dana kasnije, njegova majka se preudaje za zapovjednika bataljuna Aupicka. Budući pjesnik neče nikad oprostiti majci tu preudaju a časnik Aupick utjelovljuje u njegovim očima sve što čini prepreku onme što voli : majku, poeziju, san, život bez neiozvjesnosti.

Izbačen 1839. godine uiz liceja zbog neke sitnice, Baudelaire izabire život suprotstavljen građanskim vrijednostima utjelovljenim u majci i očuhu. Taj pak, sudeći život svog pastorka "skandaloznim", odlučuje pozvati ga na putovanje u Indiju. Putovanje koje će Baudelaire skratiti, ali koje će natopiti njegovu imaginaciju (ljubav prema moru, egzotične vizije).

Po povratku u Pariz, zaljubio se u Jeanne Duval, mladu mulatkinju, s kojom će upoznati čari i gorčine strasti. Prezaduženi dandy , stavljen je pod sudsko skrbništvo judiciaire i upoznaje od 1842., jedan mizeran život. Tada započinje više poema Cvjetovi zla (*Fleurs du mal*). Kritičar umjetnosti i novinar, on napada egzaltirane forme romantizma. Godine1848., sudjeluje u svim bitkama na pari[kim barikadama, govori se, da bi pobudio ustanike na strijeljanje... Aupicka. Kasnije, dijeli mržnju Gustava Flobera i Viktora Igoa protiv Napoleona trećeg.

Cvjetovi zla (*Fleurs du mal*) izlaze 1857. a zbirka je dijelom osuđena «zbog vrijeđanja javnog morala i pristojnog vladanja». Novo izdanje 1861. bit će obogaćebo i restrukturirano ali također zabranama sudca Pinara amputirano za šest pjesama (*Les bijoux/Dragulji* ; *Le Léthé/Leta* ; *À celle qui est trop gaie/Onoj koja je previše simpatična*; *Lesbos/Lezbos*; *Femmes damnées/Proklete žene* (prva pjesma); *Les métamorphoses du vampire/Metamorfoze vampira*).

Bio je priznat samo od nekolicine svojih istomišljenika. U *Figarou* od 5. srpnja 1857., Gustave Bourdin je ovako reagirao prilikom pojave njegovih *Cvjetova zla*: «Ima momenata kad sumnjam u mentalno zdravlje gosp. Baudelairea, ima ih kad više ne sumnjam; to je većinom pri monotonom ponavljanju i premeditaciji istih stvari, istih misli. Odvratno natiskuje gnusno; odvratnost se asocirala s infektivnim... ».

Pjesnik tada odlazi u Belgiju i nastanjuje se u Bruxellesu, gdje priprema jedan pamflet protiv te zemlje koja u njegovim očima ima izgled karikature francuske buržoazije. U Bruxellesu susreće Felicijana Ropsa koji će ilustrirati njegove Cvjetove zla (*Fleurs du mal*). Umire u Parizu od afazije i paralize 1867. godine. Ukopan je na groblju Montparnasse (6. odjeljenje), u istom grobu gdje su ukiopani i njegov očuh general Aupick i njegova majka.

Treće izdanje (1868.) neće izići za njegovog života. Po njegovoj smrti, njegovo literarno naslijeđe prodano je na dražbi. Michel Lévy (izdavač) ga stječe za 1 750 franaka. Presuda iz godine 1857. neće biti revidirana, niti Baudelaire rehabilitiran prije 1949. godine.

## Vanjske veze

* [ Arhivirano 2004-04-04 na Wayback Machine-u] Biografija i tekstovi na francuskom u formatu PDF.
* *Fleurs du mal* na francuskom:
* *Fleurs du mal* :  Arhivirano 2006-01-04 na Wayback Machine-u PDF.
* [ Arhivirano 2009-08-03 na Wayback Machine-u Livre audio « Le Corbeau|Gavran » Edgar Poea u prijevodu Baudelairea]