Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Protok gena

**Protok gena** ili **tok gena**, skraćeno **genotok**, je pojava da geni pređu iz jedne populacije u drugu i postanu deo njenog genskog fonda. Promena učestalosti alela je u ovom slučaju posledica kretanja jedinki tj. migracija, pošto jedinke sa sobom nose i svoje alele. Imigracija je dolazak jedinki u novu, ciljnu populaciju, a emigracija odlazak jedinki iz populacije.

Migracija u i iz populacije može da bude odgovorna za znatne promene u frekvencijama alela (udela članova koji nose određenu varijantu gene). Genska imigracija može takođe da dovede do dodavanja novih genetičkih varijanti uspostavljenom genskom fondu određene vrste ili populacije.

## Barijere protoku gena

Fizičke barijere protoku gena su obično, ali ne uvek, prirodne. One obuhvataju neprohodne planinske vence, okeane, ili velike pustinje. U nekim slučajevima, one mogu da budu veštačke, barijere koje je formirao čovek, kao pto je Kineski zid, za koji se smatra da je sprečavao protok gena prirodne biljne populacije. Za jednu od biljki, latinski: *Ulmus pumila*, je pokazano da ima nižu zastupljenost genetičke diferencijacije nego biljke latinski: *Vitex negundo, Ziziphus jujuba, Heteropappus hispidus*, i *Prunus armeniaca* koje su nastanjene na suprotnoj strani zida. Razlog je da je *Ulmus pumila* prvenstveno polenisana vetrom, dok su ostale biljke uglavnom zavisne od insekata. Uzorci iste vrste koji rastu na suprotnim stranama zida su razvile genetičke razlike, zato što jedva da ima protoka gena koji bi omogućio rekombinaciju genskog fonda.

## Povezano

* Biološka raznovrsnost
* Genetički drift
* Genetička struktura populacije

## Reference

## Vanjske veze

* Istraživanja protoka gena Arhivirano 2015-02-24 na Wayback Machine-u
* Istraživanja biosuzbijanja Arhivirano 2011-09-26 na Wayback Machine-u
* SIGMEA istraživanje biosigurnosti Arhivirano 2011-10-07 na Wayback Machine-u
# Genetički drift

Kao faktor koji menja genetičku strukturu populacije, **genetički drift** (slučajnost) predstavlja slučajne promene učestalosti alela kroz generacije.

Ako se od jedne velike populacije izdvoji manja grupa jedinki i oformi novu populaciju, ona ne mora biti ista već se čak može veoma razlikovati od matične populacije. U tako malobrojnoj populaciji su efekti genetičkog drifta najizraženiji.

Ilustrativan primer za humane populacije je učestalost krvnih grupa kod Indijanaca u Sev. Americi. Većina tih Indijanaca ima krvnu grupu O, ali jedna izolovana grupa usled genetičkog drifta ima najučestaliju krvnu grupu A. Ova učestalost je veća ne samo u poređenju sa ostalim severnoameričkim Indijancima nego je veća i od učestalosti u bilo kojoj humanoj populaciji.

## Literatura

* Dumanović, J, marinković, D, Denić, M: Genetički rečnik, Beograd, 1985.
* Kosanović, M, Diklić, V: Odabrana poglavlja iz humane genetike, Beograd, 1986.
* Marinković, D, Tucić, N, Kekić, V: Genetika, Naučna knjiga, Beograd
* Prentis S: Biotehnologija, Školska knjiga, Zagreb, 1991.
* Ridli, M: Genom - autobiografija vrste u 23 poglavlja, Plato, Beograd, 2001.
* Tucić, N, Matić, Gordana: O genima i ljudima, Centar za primenjenu psihologiju, Beograd, 2002.
* Švob, T. i sradnici: Osnovi opće i humane genetike, Školska knjiga, Zagreb, 1990.

## Vanjske veze

* Bionet škola Arhivirano 2008-04-19 na Wayback Machine-u
# Specijacija

**Specijacija** je evolucioni proces kojim nastaju nove biološke vrste. Uloga genetičkog drifta u specijaciji se aktivno razmatra u naučnim krugovima.

Postoje četiri geografska moda specijacije u prirodi, koji su bazirani na meri u kojoj su populacije međusobno geografski izolovane: alopatrična, peripatrična, parapatrična, i simpatrična. Specijacija takođe može da bude veštački indukovana, putem stočarstva, poljoprivrede, ili laboratorijskih eksperimenata.

## Povezano

* Izumiranje

## Reference

## Literatura

* Coyne, J. A. & Orr, H. A. (2004). *Speciation*. Sunderlands, Massachusetts: Sinauer Associates, Inc. ISBN 0-87893-089-2.
* Grant, V. (1981). *Plant Speciation* (2nd Edit. izd.). New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-05113-1.
* Ernst Mayr (1963). *Animal Species and Evolution*. Harvard University Press. ISBN 0-674-03750-2
* Marko, P. B. (2008). *Allopatry*. Oxford: Elsevier. ISBN 978-0-444-52033-3.
* White, M. J. D. (1978). *Modes of Speciation*. San Francisco, California: W. H. Freeman and Company. ISBN 0-7167-0284-3.
* Dedicated issue of *Philosophical Transactions B* on Speciation in microorganisms is freely available.

## Vanjske veze

* Primeri specijacije
* Specijacija
# Koevolucija

**Koevolucija** je takva evolucija dve ili više vrsta, gde evoluciona promena u jednoj vrsti utiče na evoluciju druge vrste (drugih vrsta). Moglo bi se reći da svaka vrsta ima ulogu selektivnog pritiska za druge vrste, i evoluira kao odgovor na pritisak koji one vrše.

Koevolucija može da rezultira u posebnom vidu ekoloških odnosa između vrsta — mutualizmu, ili antagonizmu.
# Divergentna evolucija

Darvinove zebe su jasan i čuven primer divergentne evolucije, u kojoj se predačka vrsta razdvaja u brojne vrste potomaka sa sličnim i različitim osobinama.
**Divergentna evolucija** je akumulacija razlika između grupa koja dovodi do formiranja novih vrsta. Ona se obično javlja kao rezultat difuzije jedne vrste u različitim i izolovanim sredinama koje blokiraju protok gena među različitim populacijama. Time se omogućava diferenciona fiksacija karakteristika putem genetičkog drifta i prirodne selekcije. Difuzija kao baza molekulske deobe se može prvenstveno videti po nekim karakteristikama strukture i funkcije višeg nivoa koje su lako primetne na organizmima. Udovi kičmenjaka su jedan od primer divergentne evolucije. Udovi mnogih različitih vrsta imaju zajedničko poreklo, ali su se donekle razišli u ukupnoj strukturi i funkciji.

## Literatura

* Schneider R. A. (2005). „Developmental mechanisms facilitating the evolution of bills and quills”. *Journal of Anatomy* **207** (5): 563–573. DOI:10.1111/j.1469-7580.2005.00471.x. PMC 1571558. PMID 16313392.
* Murphy, W. J.; Pevzner, P. A.; O'Brien, S. J. (2004). „Mammalian phylogenomics comes of age”. *Trends in Genetics* **20** (12): 631–639. DOI:10.1016/j.tig.2004.09.005. PMID 15522459.
* Good, JM; Hayden, CA; Wheeler, TJ (June 2006). „Adaptive protein evolution and regulatory divergence in Drosophila”. *Mol Biol Evol.* **23** (6): 1101–3. PMID 16537654.
* Yoshikuni, Y.; Ferrin, T. E.; Keasling, J. D. (2006). „Designed divergent evolution of enzyme function”. *Nature* **440** (7087): 1078–1082. Bibcode 2006Natur.440.1078Y. DOI:10.1038/nature04607. PMID 16495946.
* Rosenblum E. B. (2006). „Convergent Evolution and Divergent Selection: Lizards at the White Sands Ecotone”. *The American Naturalist* **167** (1): 1–0. DOI:10.1086/498397. PMID 16475095.
* De Grassi, A.; Lanave, C.; Saccone, C. (2006). „Evolution of ATP synthase subunit c and cytochrome c gene families in selected Metazoan classes”. *Gene* **371** (2): 224–233. DOI:10.1016/j.gene.2005.11.022. PMID 16460889.
# Izumiranje

Dodo, izumrla vrsta**Izumiranje** je pojava koja postoji otkako postoji i život na Zemlji, izumrle su mnoge životinjske vrste. Ponekad se to događa zbog prirodnih promjena klime, grabežljivaca i biljnog pokrova, no u zadnje vrijeme je glavni krivac čovjek. Izumiranje u najužem smislu znači potpuno nestajanje nečega.

Do današnjeg dana izumrlo je više od 90% svih vrsta koje su ikad živjele na Zemlji. Svakolike vrste života svakodnevno izumiru, stopa 25 na dan.

## Ugrožene vrste

Posebno ugrožene vrste danas su velike mačke osim lavova (lov zbog krzna), razni jeleni i ptice (meso), i životinje u šumama koje gube staništa (sječa). Ako se ovako nastavi, za desetak godina bi mogle nestati stotine vrsta. Posebna opasnost prijeti divljim tigrovi, koji bi mogli izumrijeti do 2015.

## Povezano

* Masovna izumiranja
# Zajedničko poreklo

*Za uporabu termina u lingvistici i filologiji vidi komparativnu metodu, historijsku lingvistiku, prajezik i tekstualnu kritiku.*
**Zajedničko poreklo** u evolucijskoj biologiji dijeli grupa organizama koje povezuje **zajednički predak**. Postoji čvrst dokaz da svi živući organizmi na Zemlji potječu od zajedničkog pretka znana kao posljednji univerzalni predak ili LUA (od engl. *last universal ancestor*), odnosno posljednji univerzalni zajednički predak ili LUCA (od engl. *last universal common ancestor*).

Zajedničko porijeklo među organizmima različitih vrsta nastaje tijekom specijacije u kojoj se uspostavljaju nove vrste od jedinstvene predačke populacije. Organizmi koji dijele recentnijeg zajedničkog pretka bliže su srodni. Posljednji zajednički predak svih trenutačno živućih organizama jest posljednji univerzalni predak, koji je živio prije oko 3,9 milijarde godine. Najraniji dokazi života na Zemlji jesu grafit za koji je potvrđeno da je biogen, a otkriven je na zapadnom Grenlandu u metasedimentarnim stijenama starim 3,7 milijarda godina i fosili mikrobnog mata otkriveni u pješčenjaku staru 3,48 milijarda godina pronađenu u zapadnoj Australiji. Svi trenutačno živući organizmi na Zemlji dijele zajedničko gensko naslijeđe (univerzalno zajedničko porijeklo), svaki je od njih potomak jedinstvene izvorne vrste iako je sugestija značajnog horizontalnog genskog transfera tijekom rane evolucije otvorila pitanja o monofiliji života.

Univerzalno zajedničko porijeklo putem evolucijskog procesa, tj. da postoji samo jedan progenitor, jedan praroditelj za sve životne oblike, prvi je predložio Charles Darwin u svojem djelu *O porijeklu vrsta* koje je završavalo: "Ima veličanstvenosti u takvu poimanju života, s različitim njegovim moćima koje su početno udahnute u nekoliko oblika ili u samo jedan oblik". Ovu su teoriju nedavno popularizirali Richard Dawkins, u svojem djelu *Priča o predcima*, i drugi.

## Povezano

* *Priča o predcima*

## Izvori

## Vanjske veze

* 29+ Evidences for Macroevolution: the Scientific Case for Common Descent. Iz TalkOrigins Archivea
* The Tree of Life Web Project
# Bioraznolikost

Kišne šume imaju najviše biološke raznolikosti ekosustava na Zemlji Zemlji.
**Bioraznolikost** je kao pojam prvi put rabljen 1986. godine, a posebno se pojavljuje nakon usvajanja konvencije o biološkoj raznolikosti u Rio de Janeiru 1992. Broj temeljnih istraživanja na ovom području značajno je povećao studije o globalnoj biološkoj raznolikosti.

Pojam označava varijabilnost među živim organizmima svih podrijetla, uključujući i kopnene, morske i druge vodene ekosustave i ekološke komplekse kojoim pripadaju. To uključuje raznolikost unutar vrsta (raznolikosti vrsta), između vrsta i raznolikost ekosustava. Biološka raznolikost je važan temelj za ljudsko blagostanje, pa je njihova zaštita od posebnog interesa. Često se posljedice pada bioraznolikosti osjete prvo kod siromašnih ljudi na zemlji, jer oni često ovise o prirodim resursima.

Bioraznolikost nudi racionalno korištenje bioloških resursa (hrane, farmaceutskih proizvoda turizam) i razumijevanje značenja ekosustava.Znanja o bioraznolikosti daju argumente za učinkovitu zaštitu prirode.

## Povezano

* Biogeografija
* Ekologija
* IUCN
* Evolucija

## Vanjske veze

* Greenfacts
* ActionBioscience, Projekt Americkega instituta za biološke znanosti.
* Konvencija biološke razolikosti (tekst konvencije) Arhivirano 2005-11-23 na Wayback Machine-u
* Konvencija Biološke diverzitete pri Law-Ref.org Arhivirano 2006-05-27 na Wayback Machine-u - indeksirano i povezano s drugim dokumentima
* Stanfordova enciklopedija: Biorazlolikosti
* Zemljevid bioraznolikosti Arhivirano 2005-08-25 na Wayback Machine-u interaktivni zemljovid
# Biogeografija

**Biogeografija** je nauka o zakonomernostima rasprostranjenosti raznih biocenoza na Zemljinoj lopti, a takođe životinja, biljaka i mikroorganizama. Sastavni je deo fizičke geografije.

## Nastanak nauke

Striktno govoreći, biogeografija je deo biologije, ali su geografi (posebno fizički geografi) u mnogome doprineli razvoju ove nauke. Razvila se na dodiru biologije i geografije. Podaci iz fizike, meteorologije, klimatologije, geološke istorije planete, hemije vodenih ekosistema, su od neprocenjive važnosti za objašnjenje rasprostiranja i trenutnog rasprostranjenja organizama.

## Podela biogeografije

Biogeografija se deli na:

* fitogeografiju i
* zoogeografiju.

## Biogeografske discipline

* Horologija,
* Istorijska bioegeografija,
* Sintezna bioegeografija i
* Ekološka bioegeografija.

## Literatura

* Mastilo, Natalija (2005): *Rečnik savremene srpske geografske terminologije*, Geografski fakultet, Beograd
# Ekološka genetika

**Ekološka genetika** je studija genetike prirodnih populacija. Fokus ovog polja je na fenotipskim osobinama od ekološkog značaja — osobinama koje doprinose opstanku i reprodukcije. Primeri su: vreme cvetanja, tolerancija suše, polimorfizam, mimikrija, izbegavanje napada predatora.

Istraživanja obično obuhvataju mešavinu terenskih i laboratorijskih studija. Uzorci se uzimaju i i njihova genetička varijabilnost se laboratorijski analizira. Promene populacija u različitim vremenima i mestima se zapisuju i studira se obrazac mortaliteta populacija.

## Reference

## Literatura

* Cain A.J. and W.B. Provine 1992. Genes and ecology in history. In: R.J. Berry, T.J. Crawford and G.M. Hewitt (eds). *Genes in ecology*. Blackwell Scientific: Oxford. Provides a good historical background.
* Conner J.K. and Hartl D.L. 2004. *A primer of ecological genetics*. Sinauer Associates, Sunderland, Mass. Provides basic and intermediate level processes and methods.
# Filogenija

**Filogenija** je **nauka** o **procesufilogeneze** (grčki **φυλογένεση**, složenica od *φῦλον* — koljeno, rodbina, i *γéνeσiς* — nastanak), odnosno razvoju grupa živih bića (biološka evolucija) tokom istorijske prošlosti Zemlje.

Pojam nije ograničen samo na evoluciju životinjskih stabala nego uključuje i razvoj pojedinih taksa na svim nivoima sistematike. Koristi ga se i za karakterizovanje evolucije pojedinih osobitosti kroz razvojnu istoriju.

Istraživanje filogeneze provodi se naročito:

* vrednovanjem morfoloških i anatomskih osobitosti fosila,
* uspoređivanjem morfoloških, anatomskih i fizioloških osobitosti recentnih živih bića,
* uspoređivanjem ortogeneze pretežno recentnih živih bića,
* analizom DNK, posebice pojedinih segmenata DNK i molekularno filogenetskim metodama.

Iz ovih podataka može da se izradi filogenetsko stablo koje prikazuje pretpostavljene srodničke odnose.

Naučno teorijski problem filogenetskih istraživanja leži u činjenici, da filogeneza u pravilu ne može direktno da se posmatra, niti da se eksperimentalno ponove evolucijski procesi koji su se evidentno dešavali. Radi koliko toliko zaokruženih rekonstrukcija stabala porekla odnosno razvitka, neophodno je da se koriste dokazi koje prikupljaju razna druga naučna područja.

Kod vrednovanja raznih osobitosti vrlo važno je razlikovati homologiju od analogije.

* Homologija, na primer homologni organi ili homologni način ponašanja pokazuju isti osnovni plan građe ili istu strukturu koja varira ovisno o ekološkim uvetima. Homologni organi mogu da imaju vrlo različitu namenu pa prema tome mogu da imaju i vrlo različit izgled. Tipičan primer homologije organa su prednji udovi kičmenjaka. Delom su se razvili u prednje udove za hodanje, ali drukčije oblikovani, mogu biti krila (ptice, pterosauria, šišmiši), peraje (ribe, pingvinke, ichthyosauria, kitovi), udovi za hvatanje (čovek, majmuni i neki pripadnici sauria) ili alat za kopanje (krtice, gola krtica, krtice tobolčari). Koštana podloga ovih udova u osnovu je ista. Isti način građe može da se objasni samo filogenezom. Homologije upućuju na filogenetsku srodnost i predstavljaju značajan dokaz za oblikovanje stabala srodnosti.
* Analogije, na primer analogni organi, pokazuju - ponekad zapanjujuću - vanjske sličnosti a pored toga imaju i iste funkcije. No, oni su se razvili nezavisno jedni od drugih konvergentnim razvojem. Tako oči dela glavonožaca i kičmenjaka izvana izgledaju isto, a imaju i istu funkciju. Tek kod pobliže mikroskopske analize može da se utvrdi razlika u građi. Ontogenetska istraživanja pokazuju, da su se razvili iz različitih kličnih listaka. Analogije nisu dokaz bliske filogenetske srodnosti. Upravo obrnuto, one u pravilu sugerišu odvojene razvojne puteve.

## Povezano

* filogenija životinja
# Paleontologija

**Paleontologija** je nauka o razvoju života na Zemlji, drevnih biljaka i životinja zasnovana na fosilima, svedočanstvima njihovog postojanja sačuvanim u stenama. Uključuje proučavanje fosila tela, tragova, brloga, odbačenih delova, koprolite, i hemijske ostatke.

Savremena paleontologija postavlja drevni život u njegov kontekst, proučavajući kako su dugoročne fizičke promene globalne geografije ("paleografija") i klime ("paleoklima") uticale na evoluciju života, kako su ekositemi reagovali na te promene, i zauzvrat promenili planetarni okoliš, i kako su ti međusobni odzivi utecali da današnju bioraznolikost. Dakle, paleontologija se preklapa s geologijom, proučavanjem stena i formacija stena, pa sa botanikom, biologijom, zoologijom, i ekologijom, disciplinama koje proučavaju živa bića i njihovu interakciju. Polenologija je proučavanje peluda, savremenog ili fosilnog.

Glavne grane paleontologije su:

* paleozoologija (životinje),
* paleobotanika (biljke),
* mikropaleontologija (mikrofosili).

Postoje mnoge podgrane koje se tek razvijaju.

Fosili su već bili poznati primitivnim ljudima i ponekad su ispravno smatrani ostacima drevnih organizama. Organizovano proučavanje paleontologije potiče iz kasnog 18. veka.
# Disgenika

**Disgenika** se odnosi na bilo kakvo smanjenje prevalencije osobina koje se smatraju društveno poželjnim ili generalno adaptivnim za okolinu zbog selekcijskog pritiska koji ne favorizuje njihovo reproduciranje.

Godine 1915. David Starr Jordan je koristio taj termin kako bi opisao navodne štetne efekte modernog ratovanja na genetsku adaptivnu vrijednost na nivou grupe zbog njegove tendencije da ubija fizički zdrave muškarce, dok invalide čuva kod kuće. Slične zabrinutosti su izrazili rani eugeničari i socijalni darvinisti tokom 19. vijeka, a termin je nastavio igrati ulogu u naučnim i javnim političkim debatama tokom cijelog 20. vijeka.

Novije zabrinutosti o navodnim disgeničkim efektima u ljudskim populacijama iznio je kontroverzni psiholog i samoprozvani naučni rasista Richard Lynn, naročito u svojoj knjizi iz 1996. godine, *Disgenika: Genetsko pogoršanje u modernim populacijama*, u kojoj se tvrdilo da su promjene u selekcijskim pritiscima i smanjena smrtnost dojenčadi od industrijske revolucije rezultirale povećanim širenjem štetnih osobina i genetskih poremećaja.

Uprkos tim zabrinutostima, genetska istraživanja nisu pokazala dokaze o disgeničkim efektima u ljudskim populacijama. Recenzirajući Lynnovu knjigu, naučnik John R. Wilmoth primjećuje: "Sveukupno, aspekt Lynnovog alarmističkog stava koji najviše zbunjuje je taj što se pogoršanje prosječne inteligencije koje su predvidjeli eugeničari nije dogodilo."

## Povezano

* Teorija degeneracije – Koncept iz 18. i 19. stoljeća
* Devolucija (biologija) – Ideja da se vrste mogu vratiti u primitivne oblike
* Evolucijski kompromis – Kada evolucija ne može poboljšati jednu osobinu bez smanjenja druge
* Flynnov efekat – Porast rezultata testova inteligencije u 20. vijeku
* Nasljednost IQ-a – Procenat varijacije u rezultatima IQ-a u datoj populaciji povezan s genetskim varijacijama
* Popis kongenitalnih poremećaja
* Popis poremećaja biološkog razvoja
* Nedavna ljudska evolucija – Biološka evolucija *Homo sapiensa* od prije 50.000 godina do danas

## Reference
# Taksonomski rang

**Taksonomski rang** u biološkoj klasifikaciji je nivo (relativna pozicija) u taksonomskoj hijerariji. Primeri taksonomskog ranga su vrsta, rod, familija, i klasa. Svaki rang uključuje u sebi više manje opštih kategorija. Rang *vrste*, i specifikacija *roda* kojim vrsta pripada su *osnovni*, što znači da možda nije neophodno da se navedu drugi rangovi *Međunarodni kodeks zoološke nomenklature* definiše rang kao:

> Nivo, za nomenklaturne svrhe, taksona u taksonomskoj hijerarhiji (npr. sve familije koje su za nomenklaturne svrhe u istom rangu, koji se nalazi između superfamilije i potpotfamilije,
>
>

## Povezano

* Kladistika
* Međunarodni kodeks zoološke nomenklature

## Reference

## Literatura

* *Vertebrate palaeontology*. Oxford: Blackwell Science. 2005.
* Brummitt, R.K., and C.E. Powell. 1992. *Authors of Plant Names*. Royal Botanic Gardens, Kew. ISBN 0-947643-44-3
* Carroll, Robert L., 1988. *Vertebrate Paleontology and Evolution*. New York: W.H. Freeman & Co. ISBN 0-7167-1822-7
* Gaffney, Eugene S., and Peter A. Meylan. 1988. "A phylogeny of turtles". In M.J. Benton (ed.), *The Phylogeny and Classification of the Tetrapods, Volume 1: Amphibians, Reptiles, Birds*, 157–219. Oxford: Clarendon Press.
* International Association for Plant Taxonomy. 2000. *International Code of Botanical Nomenclature (Saint Louis Code)*, Electronic version. Retrieved on 2007-07-21.
* International Association for Plant Taxonomy. 2006. *International Code of Botanical Nomenclature (Vienna Code)*, Electronic version. Retrieved on 2010-08-19.I [1]
* Haris Abba Kabara. *Karmos hand book for botanical names*.
* Lambert, David. 1990. *Dinosaur Data Book*. Oxford: Facts On File & British Museum (Natural History). ISBN 0-8160-2431-6
* McKenna, Malcolm C., and Susan K. Bell (editors). 1997. *Classification of Mammals Above the Species Level*. New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-11013-8
* Milner, Andrew. 1988. "The relationships and origin of living amphibians". In M.J. Benton (ed.), *The Phylogeny and Classification of the Tetrapods, Volume 1: Amphibians, Reptiles, Birds*, 59–102. Oxford: Clarendon Press.
* Novacek, Michael J. 1986. "The skull of leptictid insectivorans and the higher-level classification of eutherian mammals". *Bulletin of the American Museum of Natural History* **183**: 1–112.
* Sereno, Paul C. 1986. "Phylogeny of the bird-hipped dinosaurs (Order Ornithischia)". *National Geographic Research* **2**: 234–56.
* Willis, K.J., and J.C. McElwain. 2002. *The Evolution of Plants*. Oxford University Press. ISBN 0-19-850065-3
* *International Code of Zoological Nomenclature* (Fourth Edition izd.). International Trust for Zoological Nomenclature, XXIX. 1999. str. 306.
# Domen (biologija)

Filogenetsko stablo temeljeno na rRNK genima
**Domene** su sistem podjele živih bića na tri osnovna dijela koju zastupa Carl R. Woese sa "University of Illinois", pri čemu se podjela temelji na različitoj strukturi RNK:

* Bakterije (Bacteria, Eubacteria)

* ranije prokarioti: oblik jednostaničnih organizama bez stanične jezgre

* Archaea

* ranije isto prokarioti: još jedan oblik jednostaničnih organizama bez stanične jezgre

* Eukarioti (Eukarya)

* živa bića čije stanice imaju jezgru
* u domenu eukariota pripadaju i sva višestanična živa bića
* domena eukariota podijeljena je na carstva.

**Domena** je prema Woesu time najviša kategorija klasificiranja živih bića.

Virusi, viroidi i prioni koji se generalno ne smatraju živim bićima, podliježu vlastitoj klasifikaciji.

*Vidi*: sistematika

**Napomena**: Za suvremene nazive *Eukarioti* i *Prokarioti* ranije su se koristili nazivi *Eukarionti* i *Prokarionti*, što se još i danas često koristi. Općenito, oba naziva se smatraju
dopuštenim. No, naziv "Arhaebakterije" za Arhaea nije dopušten.