# Homo erectus

| *Homo erectus* |
| --- |
|  |
| **Homo erectus** |
| Status zaštite
 |
|
Status zaštite: **Izumrli** ({{{kada}}}) (IUCN 3.1)
 |
| Naučna klasifikacija
 |
| Carstvo:
 | Animalia  |
| Koljeno:
 | Chordata  |
| Razred:
 | Mammalia  |
| Red:
 | Primates  |
| Porodica:
 | Hominidae  |
| Rod:
 | *Homo*  |
| Vrsta:
 | †H. erectus  |
| Sinonimi
 |
|
†*Sinanthropus pekinensis*
†*Pithecanthropus erectus*
†*Sinanthropus pekinensis*
†*Javanthropus soloensis*
†*Meganthropus paleojavanicus* |

**Homo erectus** (latinski: *Homo erectus* - uspravan čovek) je izumrla vrsta roda *Homo* koja je živela tokom celog pleistocena. Smatra se da je nasledio forme *Australopithecusa* i da je predak *Homo sapiensa*.

Kao i australopiteci, i *erectus* forme naseljavale su područje Afrike. Najstariji podaci o naseljavanju potiču iz vremena od pre 1 500 000 godina. Zbog prirodnih odlika Afrike, meso je postalo dominantno u ishrani. Zbog toga, tokom ranog Pleistocena, *erectus* napušta afrički kontinent i kreće se preko Bliskog istoka u Aziju, ponekad i u Evropu.

Uspravni ljudi *erectus* forme naviknuti su na mesnu ishranu, a koriste i vatru, tako da se pretpostavlja da su oni započeli ishranu karakterističnu za modernog čoveka. Vatru nisu znali stvarati, već su je koristili iz prirode.

Najstariji podaci o vatri potiču sa lokaliteta Kobi Fora u istočnoj Africi (1 500 000/1 400 000 godina), ali pouzdane podatke za vatru imamo iz perioda prije 800/700 000 godina na dva nalazišta, Eskalp u Francuskoj i Cukutjen u Kini.

Za *Homo erectusa* se također vezuje kanibalizam. Veruje se da se kod njih razvio govor.

## Otrkića *Sinanthropusa* i *Pithecanthropusa*

**Javanski čovek** (*Pithecanthropus erectus*) je podvrsta *Homo erectusa*, kojeg je 1891. godine otkrio holandski antropolog Ežen Diboa u provinciji Java Timur na ostrvu Java, na obali reke Solo blizu sela Trinil. Na ovom lokalitetu otkrivena je lobanjska kalota i godinu dana kasnije i 15 metara od mesta prvog otkrića i femur (butna kost) i još tri zuba.

Lobanjska kapa bila je debelih zidova, duga i niska, bez čela i imala jake grebene obrva. Kranijalni kapacitet procenjen je na 900 cm³, a femur je bio sličan ljudskom i dokazao je da je ovo biće hodalo uspravno zbog čega je i nazvan uspravnim čovekolikim majmunom ili *Pithecanthropus erectusom*.

Ovoj vrsti pripadaju i fosili pronađeni u Kini, nedaleko od Pekinga, koji pripadaju Pekinškom čoveku (*Sinanthropus pekinensis*), kao i jednom broju fosila koji su otrkiveni u Arfici.

**Pekinški čovek** (latinski: *Sinanthropus pekinensis*) je takođe biće iz iste porodice kao i *Homo erectus*, ponekad nazvan i latinski: *Homo erectus pekinensis*. Lokalitet na kome su otkriveni nalazi se na 48 kilometara jugozapadno od Pekinga, na brdu Longuošan, blizu sela Džoukoudian, u oblasti Fangšan.

Lokalitet je otkrio švedski geolog Johan Anderson (Johan Gunnar Andersson). U Džoukoudianu su 1927. otkrivena tri čovečija zuba, a 1929. kineski arheolog Pej Venčong otkrio je tokom iskopavanja prvu lobanju pekinškog čoveka.

### *Homo erectus georgicus*

Homo erectus georgicus (gruzijski: ქართველი ადამიანი) je ime koje se ponekad koristi za podvrstu *Homo erectusa* čiji su fosilni ostaci otkriveni na lokalitetu Dmanisi u Gruziji. Iako je u početku predloženo da se klasificira kao odvojena vrsta, danas je klasificiran unutar vrste *H. erectus*. Djelomični kostur ove podvrste otkriven je 2001. godine, a njihova je starost procijenjena na 1,8 milijuna godina. Prve ostatke otkrio je 1991. gruzijski znanstvenik David Lordkipanidze, uz podršku međunarodnog tima stručnjaka, a uz fosilne ostatke hominina pronađene su i kosti životinja i kameni alat. Postoje mnoga predložena objašnjenja migracijske disperzije prvih hominina u svjetlu otkrića *H. erectusa georgicusa*.
U početku su znanstvenici pomislili da su pronašli ostatke čeljusti i lubanja *Homo ergastera*, ali razlike u dimenzijama navele su ih da ih klasificiraju kao ostatke nove vrste, *Homo georgicusa*, kojeg su smatrali potomkom *Homo habilisa* i pretkom azijskog *Homo erectusa*. Ova se klasifikacija danas smatra pogrešnom, a fosili iz Dmanisija se smatraju divergentnom podskupinom *Homo erectusa*, ponekad nazivanog *Homo erectus georgicus*.

Položaj lokaliteta Dmanisi u Gruziji
Moždanog volumena od oko 600 cm3, lubanja D2700 datirana je 1,77 milijuna godina i vrlo je dobro očuvana, što daje jasan uvid u morfologiju i omogućuje usporedbu s morfologijom lubanje anatomski modernog čovjeka. U vrijeme pronalaska ovo je bila najmanja i morfološki najprimitivnija lubanja hominina ikad otkrivena izvan Afrike. Godine 2003. otkrivena je lubanja bitno manjeg moždanog volumena na otoku Flores, koja je danas klasificirana kao *Homo floresiensis*. Kod *Homo erectusa georgicusa* prisutan je jaki spolni dimorfizam, mužjaci su naime puno krupniji od ženki.

Kasnije su pronađeni ostaci četiriju fosilnih kostura, pokazujući primitivne morfološke karakteristike lubanje i gornjih udova, ali modernije karakteristike kralježnice i donjih udova, dajući ovoj podvrsti veliku pokretljivost. Prema mišljenju vođe projekta koji proučava ove ostatke Davida Lordkipanidzea, danas se ovi ostaci ne smatraju odvojenom vrstom, već, predstavljaju evolucijski stadij prijelaza između *Homo habilisa* i *Homo erectusa* i datirani su na oko 1,8 milijuna godina starosti. Ovi kosturi obuhvaćaju jednu od najširih čeljusti roda *Homo* pleistocenske epohe (D2600), jednu od najmanjih donjih čeljusti donjeg pleistocena (D211), jedan od najkompletnijih primjeraka neodrasle jedinke (D2735), i potpuno bezubi primjerak lubanje (D3900).

Još jedna lubanja pronađena u istom nalazištu opisana je 2013. i jedina je potpuno očuvana lubanja hominina iz donjeg pleistocena. S nešto manje od 550 cm3, ova je lubanja s najmanjim moždanim volumenom od svih jedinki pronađenih na ovom lokalitetu. Naizgled velike varijacije u morfologiji ovih lubanja natjerale su znanstvenike da istraže morfološke varijacije među lubanjama modernih ljudi i čimpanza. Zaključili su da iako lubanje iz Dmanisija izgledaju različito, njihova varijabilnost nije veća od onog koji se može naći i unutar ljudske vrste i unutar vrste čimpanze. Ove varijacije stoga ukazuju na mogućnost da bi različita prethodna otkrića klasificrana kao različite vrste na temelju njihovih razlika, kao npr. *Homo rudolfensis*, *Homo gautengensis*, *Homo ergaster* možda i *Homo habilis*, mogla biti interpretirana kao različite podvrste *Homo erectusa*.

## Karakteristike

*Homo erectus* ima centre za govor koji su smešteni u brokinim kvrgama. To su dva udubljenja sa unutrašnje strane čeone kosti koje predstavljaju otisak centara za govor koji su postojali u mozgu. Stariji *Homo erectus* nije znao artikulisano govoriti. Do tog zaključka se došlo analizom građe kičmenih pršljenova. Bio je uspravan, zdepaste građe. Mozak mu je bio oko 30% manji od mozga savremenog čoveka.

Karakteristike *Homo erectusa*:

* starost - (?)1,5 miliona godina - 200 000 godina
* visina tela - 160-165 cm
* moždana zapremina - 700-1000 cm³
* odlike lobanje: neznatno presvođavanje moždanog dela lobanje, nadočni lukovi masivni i naglašeni, postorbitalno stezanje slepoočnog ugla, koštani zidovi veoma debeli, u okcipitalnoj projekciji širina lobanje leži nisko
* odlike lica: velika širina nosnog otvora, mandibula velika i masivna, kao i zubi, obradak ravan, očnjaci nešto više odvojeni
* postkranijalni skelet ima karakteristike hominida
* kultura: kultura kamenih jezgra, počinje upotreba vatre
* oblast rasprostiranja: jugoistočna Azija, centralna Evropa, severna i istočna Afrika.

*Homo heidelbergensis* imao je mozak sličan današnjem čoveku. Pre oko pola miliona godina preci počinju da liče na nas mentalno i fizički. Evolucija ima dalje izdanke u *sapiens* formama, koje su tako nazvane po mogućnostima mentalnog rasuđivanja i reagovanja. Te misleće sapientne forme granaju se u dva smera: neandertalskog pračoveka, koji je označen kao arhajski *sapiens*, i na drugoj strani tip *sapiens sapiens*, anatomski savremeni čovek.

## Poreklo

Lubanja *Homo erectusa* u Natural History Museumu, Ann Arbor u Michiganu
Prva hipoteza o poreklu *Homo erectusa* je ta da se pojavio u Africi, a zatim migrirao prema Evroazijskom kontinentu tijekom ranog pleistocena (pre oko 2 milijuna godina), verojatno u razdobljima povoljnih klimatskih uveta koji su učinili Saharu gostoljubivim područjem (tzv. teorija saharske pumpe). Prešavši Saharu, proširio je svoje stanište celim Starim svijetom. Fosilni ostaci stari od 1,8 do 1 milijun godina pronađeni su u Africi (u blizini jezera Turkana i klancu Olduvai), Gruziji, Indoneziji (npr. Sangiran u središnjoj Javi i Trinil u istočnoj Javi), Vijetnamu, Kini (npr. Shaanxi) i Indiji.
Druga hipoteza predviđa evolutivni razvoj *Homo erectusa* najpre u Evroaziji iz koje je kasnije migrirao u Afriku. Ova se hipoteza temelji na činjenici da su najstariji ostaci *Homo erectusa* pronađeni izvan Afrike, oni na kavkaskom lokalitetu Dmanisi, u Gruziji, stari od 1,85 do 1,77 milijuna godina, što je jednaka ili čak veća starost od prvih fosilnih ostataka iste vrste u Africi. Najstariji nalazi u Dmanisiju su 73 kamena sečiva i 34 fragmenata kostiju koji još nisu sa sigurnošću pripisani točno određenoj vrsti.

## Klasifikacija

Mnogi paleoantropolozi još vode debatu da li su *H. erectus* i *Homo ergaster* odvojene vrste ili različite populacije jedne vrste. Nekoliko stručnjaka čak predlaže brisanje taksona *Homo erectus* i izjednačenje *H. erectusa* s arhajskim *Homo sapiensom*. Neki smatraju *H. ergastera* izravnim afričkim pretkom *H. erectusa*, te hipotiziraju da je upravo on emigrirao izvan Afrike u Aziju i razvio se u nekoliko različitih vrsta. Iako je "*Homo ergaster*" od mnogih prihvaćen kao zasebni takson, većina stručnjaka ih još uvijek smatra različitim, afričkim i azijskim, populacijama vrste *H. erectus*.

Mnogi stručnjaci tumače (i inzistiraju) da se definicija biološke vrste Ernsta Mayra ne može koristiti u testiranju gore navedene hipoteze; moguće je međutim ispitati stupanja varijacije morfoloških karakteristika uzoraka lubanja *H. erectusa*/*H. ergastera* i usporediti ih s varijacijama prisutnim kod drugih primata sa sličnom geografskom distribucijom ili sličnom evolucijskom povezanošću. Broj varijacija između *H. erectusa* i *H. ergastera* je veći od broja varijacija promotrenih unutar vrste npr. makaka, stoga se da zaključiti da su *H. erectus* i *H. ergaster* različite vrste.

Ovaj je model usporedbe vrlo važan i odabir prikladne vrste za usporedbu može biti teško. Morfološke varijacije unutar globalne populacije *H. sapiensa* su vrlo male, tako da naša posebno mala različitost stvara dodatne poteškoće u uspoređivanju s drugim vrstama. Kao primjer, mogu se navesti upravo fosilni ostaci iz Dmanisija u Gruziji koji su zbog svoje varijabilnosti u početku klasificirani kao zasebna vrsta *Homo georgicus*, da bi kasniji pronalasci dokazali da je njihova varijacija još uvijek unutar raspona karakteristika *Homo erectusa*, tako da se ovi ostaci danas klasificiraju kao *Homo erectus georgicus*.

*H. erectus* je imao veći moždani volumen od *Homo habilisa* (iako primerci iz nalazišta Dmanisi imaju posebno male lubanje): najstariji fosilni ostaci ove vrste imaju moždani volumen od 850 cm³, dok kod najrecentnijih javanskih primeraka nalazimo volumen od 1100 cm³, dosežući tako i volumen arhajskog *H. sapiensa*. Čeona kost je manje nakošena i zubna arkada manja nego kod australopiteka; lice je više ortognatsko (manje izbočeno) u odnosu na australopiteka i *H. habilisa*, koji su imali jako naglašene očne arkade i manje izražene jagodične kosti. Smatra se da su ovi prvi hominini bili u proseku visoki 1,79, (samo 17 % ljudi u modernoj populaciji je više od toga) i bili su nalgašeno mršavi, s dugim i tankim udovima.

Spolni dimorfizam je nešto izraženiji nego kod *Homo sapiensa*. Mužjaci *Homo erectusa* naime teže oko 25% više od ženki, ali dimorfizam je manji nego kod roda *Australopithecus*. Kostur KNM-WT 15000, "dečak iz Turkane" (*Homo ergaster*), kojeg je 1984. otkrio i opisao Richard Leakey i Kamoya Kimeu u blizini jezera Turkana u Keniji, jedan je od najpotpunijih kostura hominida ikad otkrivenih i uvelike je utecao na razumevanje čovečje evolucije.

## Upotreba alata

*Homo ergaster*  je koristio različitiji i sofisticiraniji kameni alat u odnosu na njegove pretke. *H. erectus* je, međutim, u usporedbi s *H. ergasterom* koristio primitivnije oruđe. Moguće je da je to tako, jer je *H. ergaster* najpre koristio alat oldovanske tehnologije i kasnije prešao na ašelsku kad je započela uporaba ašelskog alata pre oko 1,8 milijuna godina, dok se evolutivna linija *H. erectusa* odvojila oko 200 000 godina pre opće inovacije koju je donela ašelska kultura. Azijski migracijski potomci *H. ergastera* nisu stoga koristili ašelsku tehnologiju. Osim toga, smatra se da je *H. erectus* bio prvi hominid koji je koristio splavove kako bi putovao morima.

### Korištenje vatre

Na istočnoafričkim lokalitetima, kao Chesowanja u blizini jezera Baringo, Koobi Fora, i Olorgesailie u Keniji, nalaze se dokazi koji upućuju na to da su rani ljudi koristili vatru. U Chesowanji su arheolozi otkrili komadiće crvene gline datirane 1,42 milijuna godina. Ponovnim zagrevanjem ovog materijala otkriveno je da se glina mora zagrejati na 400 °C da bi očvrsnula. Na nalazištima FxJjzoE i FxJj50 u Koobi Fori postoje dokazi stari 1,5 milijuna godina koji upućuju na to da je *Homo erectus* bio sposoban kontrolirati vatru, gdje se može videti promena boje sedimenta u crvenu što se postiže samo zagrevanjem na 200 °C. Na lokalitetu Olorgesailie u Keniji postoji "udubljenje slično ognjištu". Pronađeni su i mikroskopski tragovi drvenog ugljena, ali to je moglo biti posljedica prirodnog procesa nepotpunog izgaranja. Na arheološkom nalazištu 8E u distriktu Gadeb, u Etiopiji, pronađeni su fragmenti zapečenog tufa za koje se čini da su više puta bili izloženi vatri, ali to je isto tako mogla biti posledica naknadne vulkanske aktivnosti. Fragmenti tufa pronađeni su među ašelskim artefaktima *H. erectusa*. Na arheološkom nalazištu u dolini reke Awash, pronađene su mnoge udubine stožastog oblika načinjene od crvene gline, materijala koji se obično formira pod utecajem temeperatura od 200 °C. Pretpostavlja se da su ove strukture nastale izgaranjem panjeva stabala, ali nije sigurno da li su posledica čovekovog delovanja ili požara..

Na arheološkom nalazištu u blizini mosta Bnot Ya'akov ("Most Jakovovih kćerki") u Izraelu, pronađeni su prvi sigurni dokazi paljenja vatre od strane *H. erectusa* ili *Homo ergastera* stari između 790 000 i 690 000 godina. Do danas se to smatra najprihvaćenijim datiranjem prvog paljenja vatre, iako je nedavna ponovna analiza spaljenih komada kostiju i pepela biljaka iz Wonderwerkške špilje dokazala uporabu vatre pre 1 milijun godina.

### Kuvanje

Postoje dokazi da je *Homo erectus* termički obrađivao hranu. Predloženo je da je to možda činio, ali ova ideja nije prihvaćena među stručnjacima. Iz analiza istrošenosti ručnih kamenih sjekača, utvrđeno je da je meso bilo dominantna namirnica u *H. erectusovoj* prehrani. Meso je probavljivo i bez kuhanja, te se ponekad konzumira sirovo i u modernom društvu. Orašasti plodovi, bobičasto voće i voće općenito također su jestivi bez prethodnog kuhanja. Stoga kuhanje nije pretpostavljeno, ostaje otvoreno pitanje pronalaženja fizičkih dokaza termičke obrade hrane, kojih još uvek nema.

## Život u zajednici

*Homo erectus* je verojatno prvi hominid koji je živio u zajednici lovaca-sakupljača, a antropolozi kao što je Richard Leakey pretpostavljaju da je u smislu življenja u zajednici bio sličniji modernom čoveku od vrsta sličnih *Australopithecusu* koje su živele pre njega. Isto tako, povećani volumen mozga podudara se s pojavom sofisticiranog kamenog alata koji se ponekada može pronaći u blizini fosilnih ostataka.

Otkrićem dečaka iz Turkane (*Homo ergaster*) 1984. godine, dobiveni su dokazi koji ukazuju na to da, usprkos anatomskim sličnostima s *Homo sapiensom*, nije mogao proizvoditi zvukove usporedive s modernim govorom. *Ergaster* je najverojatnije komunicirao proto-jezikom koji nije imao potpuno razvijenu strukturu modernog ljudskog jezika, ali je bio razvijeniji od neverbalne komunikacije čimpanzi. Ova pretpostavka je dovedena u sumnju otkrićem 150 000 godina starijih pršljena *H. ergastera*/*erectusa* od pršljena dečaka iz Turkane. Ovo otkriće *Homo erectusa georgicusa* i lokaliteta Dmanisi, u Gruziji, dokazuje da je isti imao vokalne sposobnosti unutar opsega sposobnosti modernog čoveka. Volumen mozga i prisutnost brocine zone sugerira uporabu artikuliranog govora.

*H. erectus* je verojatno prvi hominid koji je živio u zajednicama (tzv. bandama), sličnima modernim zajednicama lovaca-sakupljača. Pretpostavlja se da je *H. erectus*/*ergaster* prvi hominid koji je lovio u koordiniranim grupama, koristio složeni alat i brinuo se o slabijim i bolesnim članovima zajednice.

Postoji diskusija po pitanju toga da li su se *H. erectus* i kasniji neandertalac, križali s anatomski modernim čovekom u Evropi i Aziji (*vidi teorija križanja neandertalaca*).

**filogenetsko stablo čoveka**

|  |

## Povezano

* *Australopithecus*
* *Homo habilis*
* Javanski čovek
* Pekinški čovek
* Neandertalac
* *Homo sapiens*

## Izvori