# Leo McCarey

| Leo McCarey |
| --- |
| Biografske informacije |
| Rođenje | 3. oktobar 1898.  Los Angeles, Kalifornija, SAD |
| Smrt | 5. jula 1969. (dob: 70)  Los Angeles, Kalifornija, SAD |
| Supružnik | Stella Martin |
| Znamenita djela |
| *Duck Soup* *Going My Way* |
|  |
|

| Nagrade |
| --- |
| **Oscar za najboljeg redatelja** 1937. *Strašna istina* 1944. *Idući svojim putem* **Oscar za najbolji film** 1944. *Idući svojim putem* |

 |
|  |

**Thomas Leo McCarey** (3. listopada 1898. - 5. srpnja 1969.), filmski redatelj, scenarist i producent. Tokom karijere je sudjelovao u produkciji gotovo 200 filmova, posebno komedija, gdje je demonstrirao veliku eleganciju i fini smisao za humor. Francuski redatelj Jean Renoir jednom je rekao da nijedan drugi holivudski redatelj nije bolje razumio ljude od Lea McCareyja.

Rođen u Los Angelesu, Kalifornija, u filmskom je svijetu počeo kao pomoćnik redatelja Toda Browninga 1920., ali je brusio svoje vještine u studiju Hala Roacha do kraja desetljeća. Kad ga je Roach angažirao 1923., McCarey je prvo pisao gegove za serijal kratkih filmova *Our Gang* i druge zvijezde studija, a nakon toga je producirao i režirao kratke filmove s Charleyjem Chaseom. Dok je radio za Roacha, prvi se put udružio s Oliverom i Hardyjem, kreiravši jedan od najdugotrajnijih komičnih ekipa svih vremena. Potpisan je samo kao redatelj njihovih filmova *We Faw Down* (1929.), *Liberty* (1929.) i *Wrong Again* (1929.), ali je napisao mnoge scenarije. 1929. je postao potpredsjednik cijelog studija.

Početkom ere zvučnog filma, McCarey je počeo režirati, radeći s nekim od najvećih komičarskih talenata svih vremena, kao što su Eddie Cantor, Braća Marx, W.C. Fields, Mae West i Harold Lloyd. 1937. je dobio svog prvog Oscara za režiju filma *Strašna istina* (s Caryjem Grantom i Irene Dunne), koji je lansirao Grantovu karijeru.

Iza sklonosti za komediju, McCarey je bio pobožni katolik te zainteresiran za društvene probleme. Tijekom četrdesetih je njegov rad postao ozbiljniji - McCarey je bio zabrinut bitkama koje se tek trebaju odigrati za ljudsko dostojanstvo nakon pobjede u Drugom svjetskom ratu. 1944. je režirao *Idući svojim putem*, priču o hrabrom svećeniku, mlađahnom ocu Chucku O'Malleyju, kojeg je glumio Bing Crosby, za koju je dobio svog drugog Oscara za režiju. Budući da je imao udio u produkciji, ostvario je veliku zaradu kako je film bio veliki hit te godine.

Javnost je reagirala negativno na neke njegove filmove poslije Korejskog rata. Na primjer, njegov antikomunistički film *Moj sin, John* (1952.), podbacio je na box-officeu. Pet godina poslije, međutim, je opet bio na vrhu, kao suautor, producent i redatelj filma *Nešto za sjećanje*, klasične romantične komedije s Caryjem Grantom i Deborah Kerr, vještog remakea njegova klasika iz 1939., *Ljubavna afera* s Irene Dunne i Charlesom Boyerom (iako se kritičari većinom slažu kako je prva verzija bila puno bolja, film s Caryjem Grantom je zasjenio *Ljubavnu aferu*, koja je do danas ostala gotovo zaboravljena). Slijedio je novi hit, *Rally 'Round the Flag, Boys!* (1958.) s Paulom Newmanom i Joanne Woodward. Nekoliko godina poslije je režirao svoj posljednji film, slabašni *Sotona nikad ne spava* (1962.).

Leo McCarey umro je sedam godina poslije od emfizema, a pokopan je na groblju Crvenog križa u Culvery Cityju, Kalifornija.

## Vanjske veze

* Leo McCarey na sajtu IMDb
* Senses of Cinema: Great Directors Critical Database
* Leo McCarey's Gravesite