Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# De gule turbaners opprør

Han-dynastiets provinser i 189, under De gule turbaners opprør

| Avgjørende slag og felttog under  Han-dynastiets fall og de tre rikers tid 184-280 |
| --- |
|  De gule turbaner - Dong Zhuo - Guandu - Chibi - Tongguan - Yizhou - Hanzhong - Yiling  - Nanzhong - Zhuge Liang - Jiang Wei - Shu -Wu |

**De gule turbaners opprør** (kinesisk: 黄巾之乱; pinyin: *Huáng Jīn Zhī Luàn*) var et stort kinesisk religiøst-sosialt bondeopprør som varte fra 184 til 205 mot keiser Lingdi i Han-dynastiets tid. Det rettet seg først og fremst mot godseierne, og ble ledet av taoistiske prester og av sjamaner som var misfornøyde med de herskende gruppers konfucianisme.[*trenger referanse*] Den store folkelige oppslutningen skyldtes imidlertid først og fremst de dårlige sosiale forhold som var forårsaket av tørke og oversvømmelser.[*trenger referanse*] Høye utgifter for å bygge fort langs silkeveien hadde på toppen av det hele ført til en tung skattlegging av de allerede hardt rammede bøndene.[*trenger referanse*]

Opprøret ble ledet av Zhang Jiao og hans to yngre brødre Zhang Bao og Zhang Liang. De grunnla en taoistisk sekt og forsøkte seg som helbredere av bønder som led av forskjellige kramper. De fikk på nært hold se bøndenes fattigdom og den trakassering som de ble utsatt for av makthaverne.[*trenger referanse*]

Da opprørerne rundt årsskiftet 188/189 truet Han-dynastiets hovedstad Luoyang, satte den keiserlige øverstkommanderende, He Jin, inn generalene Lu Zhi og Cao Cao mot dem. De ble slått tilbake, men det skulle vare til 192 før den mest truende fasen av opprøret var over.

## Eksterne lenker

* (en) Yellow Turban Rebellion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

## Litteratur

* Denis Twitchett, Michael Loewe (utg.): *The Cambridge History of China*. Volume 1: *The Ch'in and Han Empires, 221 BC–AD 220*. Cambridge University Press, Cambridge u. a. 1986, ISBN 0-521-21447-5.
# Masovn

Næs Jernverk, Restaurert masovnbygning med vannhjul i drift.
Prinsippskisse av masovn.
På jobb ved masovnen, jernet tappes ut.
**Masovn** er en type metallurgisk ovn for framstilling av industrielle metaller, vanligvis råjern, men også andre som bly eller kobber. Masovn er den sentrale produksjonsenheten på et jernverk. En moderne masovn er 50–100 meter høy og drives døgnkontinuerlig. Prosessen skjer ved at jernmalm og koks mates lagvis ovenfra, mens trykkluft tilføres nedenfra. Under høy temperatur skjer en reduksjonsprosess, der oksygenet i jernmalmen binder seg til karbonet fra koksen. Rent jern tappes ut i ovnens bunn, mens gasser, i hovedsak karbondioksid, stiger opp.

Masovn (mulig tysk norsk fra tysk *Mass*, «mål» eller *Masse*, «masse»), men på engelsk kalt *blast furnace* hvor *blast* betyr blåseluft og refererer til forbrenningsluften som tilføres over atmosfærisk trykk.

Den viktigste kjemiske prosessen er en reaksjon mellom jernoksid og karbonmonoksid, som noe forenklet kan skrives som:

Fe2O3 + 3CO → 2Fe + 3CO2.
Prosessen for fremstilling av jern ved reduksjon har vært kjent fra oldtiden. Eldre masovner ble murt opp med tykke steinmurer, og med blåsebelger drevet av vannhjul.

Lokaliseringsfaktorene for jernverkene i Norge var først og fremst tilgang til trekull i tilstrekkelige mengder. Dernest måtte det være mulig å transportere jernmalm fram til verket. Blåsebelgene ble drevet av vannkraft, og etter hvert dampmaskiner.

En moderne masovn produserer opp til 80 000 tonn råjern i uka, og mellom 3 000 og 5 000 tonn hver dag.

Kong Christian IV av Danmark og Norge på 1500-tallet trengte jern til sine mange prosjekter, ikke minst til marinen. I 1621 beordret han bygging av Norges første masovn på Bærums Verk som første gang tatt i bruk 1622.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Blast furnaces – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

* (en) Blast furnace – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
* Masovnenes forhistorie, *Jernverksmuseum. En bredere historisk utvikling via rennverk, jernhytte og hammerhytte*
# 113

**113**
CXIII
◄ **·**
1. århundre
◄ **2. århundre** ►
3. århundre **·**
►

◄ **·**
90-årene **·**
100-årene
◄ **110-årene** ►
120-årene **·**
130-årene **·**
►

◄◄ **·**
◄ **·**
108 **·**
109 **·**
110 **·**
111 **·**
112
◄ 113 ►
114 **·**
115 **·**
116 **·**
117 **·**
118 **·**
► **·**
►►

| Begivenheter i 113 |
| --- |
| Dødsfall – Fødsler |
| **Ledere** |
| Statsledere |

113 i andre kalendere| Gregoriansk kalender | 113 *CXIII* |
| Ab urbe condita | 866 |
| Kinesisk kalender | 壬子年 (Vann Rotte) 2809 eller 2749     *— til —* 癸丑年 (Vann Okse) 2810 eller 2750 |
| Etiopisk kalender | 105–106 |
| Det jødiske året | 3873–3874 |
| Hindukalendere |  |
|  - *Vikram Samvat* | 169–170 |
|  - *Shaka Samvat* | 34–35 |
|  - *Kali Yuga* | 3213–3214 |
| Iransk kalender | 509 BP – 508 BP |
| Islamsk kalender | 525 BH – 524 BH |
| Juliansk kalender | 113 *CXIII* |
| Koreansk kalender | 2446 |

## Begivenheter

* Trajan invaderer Armenia.
* Trajansøylen på Trajans forum i Roma fullføres og innvies.

## Dødsfall

Omtrentlig dødsår
* Caius Plinius Cecilius Secundus (f. 61/63), romersk jurist, forfatter, naturfilosof og vitenskapsmann.
# Tegnsalat

Japansk tegnsalat (*mojibake*). Her benyttes en font med mangelfull støtte for kanji.
Portugisisk tegnsalat. Her er en tekst lagret i UTF-8 åpnet med ISO8859-1.
**Tegnsalat** er resultatet når bokstaver eller andre skrifttegn vises ved hjelp av gale symboler eller tegn. Dette kan skje når tekst blir lest med feil tegnsett eller sjeldnere når systemet mangler fonter med glyfer for de aktuelle tegnene. Tegnsalat kan oppstå for symboler som ikke er dekket av ASCII, som kun dekker de vanligste tegnene som brukes i engelsk tekst. De norske bokstavene Æ, Ø, og Å har for eksempel blitt kodet på mange forskjellige måter. Hvis tekstfiler lagret i DOS ble åpnet i Windows, ble for eksempel æøå til ‘›†, og dermed «Dårlig vær sørpå» til «D†rlig v‘r s›rp†».

I tilfeller der skandinaviske bokstaver blir byttet ut, lar vanligvis betydningen seg fremdeles forstå utfra sammenhengen. Verre er situasjonen for språk som ikke bruker latinske bokstaver i det hele tatt, der alle bokstavene blir vist feil. Mange språk har derfor egne ord for tegnsalat. På japansk kalles det *mojibake* (文字化け, *moji* «bokstav» + *bake* «forkledning/forvandling»), et ord som også har blitt lånt inn i engelsk. I Russland kalles det Крокозябры *krokoziabry* og på bulgarsk маймуница *majmunitsa*. Hvis for eksempel det russiske ordet «Крокозябры» lagres med den eldre russiske tekstkodingen (ikke Unicode), kan det ende opp som «ëÒÏËÏÚÑÂÒÙ», altså helt uleselig.

## Eksempler

| Lagret i | Åpnet i | Resultat |
| --- | --- | --- |
| UTF-8 | UTF-8 | Falsches Üben von Xylophonmusik quält jeden größeren Zwerg. |
| ISO 8859-1 | Falsches Ãœben von Xylophonmusik quÃ¤lt jeden grÃ¶ÃŸeren Zwerg. |
| ISO 8859-1 | ISO 8859-1 | Falsches Üben von Xylophonmusik quält jeden größeren Zwerg. |
| UTF-8 | Falsches �ben von Xylophonmusik qu�lt jeden gr��eren Zwerg. |
| Windows-1251 | Windows-1251 | Широкая электрификация южных губерний даст мощный толчок подъёму сельского хозяйства. |
| ISO 8859-1 | Øèðîêàÿ ýëåêòðèôèêàöèÿ þæíûõ ãóáåðíèé äàñò ìîùíûé òîë÷îê ïîäú¸ìó ñåëüñêîãî õîçÿéñòâà. |
| KOI8-R | ьХПНЙЮЪ ЩКЕЙРПХТХЙЮЖХЪ ЧФМШУ ЦСАЕПМХИ ДЮЯР ЛНЫМШИ РНКВНЙ ОНДЗ╦ЛС ЯЕКЭЯЙНЦН УНГЪИЯРБЮ. |
| ISO 8859-5 | иш№юърџ §ыхъђ№шєшърішџ ўцэћѕ уѓсх№эшщ фрёђ ьюљэћщ ђюыїюъ яюфњИьѓ ёхыќёъюую ѕючџщёђтр. |
| Codepage 866 | ╪шЁюър ¤ыхъЄЁшЇшърЎш ■цэ√ї уєсхЁэшщ фрёЄ ью∙э√щ Єюыўюъ яюф·╕ьє ёхы№ёъюую їюч щёЄтр. |
| Shift JIS | Shift JIS | 文字化け（もじばけ）とは、コンピュータで文字を表示する際に、正しく表示されない現象のこと。 |
| Macintosh Roman | ï∂éöâªÇØÅiÇ‡Ç∂ÇŒÇØÅjÇ∆ÇÕÅAÉRÉìÉsÉÖÅ[É^Ç≈ï∂éöÇï\é¶Ç∑ÇÈç€Ç…ÅAê≥ÇµÇ≠ï\é¶Ç≥ÇÍÇ»Ç¢åªè€ÇÃÇ±Ç∆ÅB |

Autoritetsdata
# Zhuge Liangs nordekspedisjoner

| Zhūgě Liàng Běifá 諸葛亮北伐 |
| --- |
| Konflikt: De tre rikers tid |
|  Zhuge Liangs *Longzhou-plan* for å erobre Wei, Shu-hans område i brunt. |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | Vår 228-august 234 |
| Sted | Yongzhou og Hanzhong, nå Shǎnxī og Gansu |
| Resultat | Strategisk seier til Wei, taktisk seier til Shu, mislykkede ekspedisjoner, Zhuge Liangs død. |

 |
| Stridende parter |
| 漢 Shu Han Allierte qianger | 魏 Cao Wei |
| Kommandanter og ledere |
| Zhuge Liang † Meng Da Zhao Yun † Deng Zhi Ma Su Yang Yi Fei Yi Liu Shan M.fl. | Cao Zhen † Sima Yi Han Zhao † Guo Huai Zhang He † Cao Rui M.fl. |

Shu Han-strategen og regenten Zhuge Liang ledet ekspedisjonene mot Wei, men døde av sykdom i slaget på Wuzhangyuan i 234.
Cao Wei-generalen Sīmǎ Yì på en illustrasjon fra Qing-dynastiet. Yìs milit're suksess i felttogene mot Shu førte til at Sīmǎ-klanen kunne overta makten i Wei og opprette sitt eget Jin-dynasti i 265.

| Avgjørende slag og felttog under  Han-dynastiets fall og de tre rikers tid 184-280 |
| --- |
|  De gule turbaner - Dong Zhuo - Guandu - Chibi - Tongguan - Yizhou - Hanzhong - Yiling  - Nanzhong - Zhuge Liang - Jiang Wei - Shu -Wu |

**Zhuge Liangs nordekspedisjoner** (tradisjonell kinesisk: 諸葛亮北伐; forenklet kinesisk: 诸葛亮北伐; hanyu pinyin: *Zhūgě Liàng Běifá*) var en serie på fem militære felttog startet av riket Shu Han, basert i Sichuan og Hanzhong, mot det rivaliserende riket Cao Wei i Nord-Kina i begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie. De fem ekspedisjonene ble alle ledet av kansler-regenten og strategen Zhuge Liang, og fant sted i 228 (første og andre ekspedisjon), 229, 231 og 234, og ble utkjempet i grenseområdet mellom de to rikene som i dag utgjør provinsene Shǎnxī og Gansu.

Selv om alle felttogene mislyktes i sitt mål om å føre til en seier i krigen mot Wei, har felttogene blitt noen av de best kjente konfliktene fra de tre rikers tid, kjent blant annet fra Ming-romanen *Beretningen om de tre kongedømmer* skrevet av Luo Guanzhong, men her er det seks og ikke fem felttog, og Zhuges strategiske talent blir overdrevet, selv om resultatet ikke endres. I folkelig historie samsvarer disse felttogene med "de seks felttog fra Qishan" (六出祁山; *Lìuchū Qíshān*), et feilaktig navn, siden Zhuge Liang bare startet to av sine felttog fra Qishan.

Autoritetsdata
# Goguryeo–Wei-krigene

| Goguryeo–Wei-krigene |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 244-245 |
| Sted | Mandsjuria, Koreahalvøya |
| Resultat | Ødeleggelse av Goguryeo |

 |
| Stridende parter |
| Wei-dynastiet | Goguryeo Okjeo Dongye |
| Kommandanter og ledere |
| Guanqiu Jian Wang Qi Liu Mao Gong Zun | Kong Dongcheon Marki av Bunai  |
| Styrker |
| 1.: 10 000 2.: ukjent | 1.: 20 000 2.: ukjent |
| Tap |
| 6 000? | 8 000~18 000 |

Koreahalvøya ca år 204. Den røde stjerna i Goguryeo er stedet det den nye hovedstaden Hwando ble anlagt
**Goguryeo–Wei-krigene** var en serie invasjoner gjennomført av det kinesiske Wei-dynastiet mot det koreanske kongedømmet Goguryeo fra 244 til 245. Invasjonene var en hevn for et raid utført av Goguryeo i 242, og ødela Goguryeos hovedstad Hwando, sendte kongen på flukt og brøt tributtforholdet mellom Goguryeo og andre stammer og mikrostater som la grunnlaget for mye av Goguryeos økonomi. Selv om kongen motstod angrepet og etablerte seg i en ny hovedstad førte krigen til at Goguryeos innflytelse ble så sterkt svekket de neste 50 åra at kinesiske historiske kilder ikke nevner staten i den perioden. På den tiden Goguryeo på ny nevnes i kinesiske kilder, hadde staten utviklet seg til en mektigere enhet, og historikere mener Wei-invasjonene var et tidsskille i landets historie. I tillegg inkluderte krigens andre felttog den dypeste invasjonen i Mandsjuria som en kinesisk hær hadde gjennomført på den tiden og var et medvirkende bidrag for de første beskrivelsene av folket som bebodde området.

## Referanser

## Litteratur

* Barnes, Gina Lee. *State formation in Korea: historical and archaeological perspectives*. Routledge, 2001. ISBN 0-7007-1323-9.
* Byington, Mark E. "Control or Conquer? Koguryǒ's Relations with States and Peoples in Manchuria," *Journal of Northeast Asian History* volume 4, number 1 (June 2007): 83-117.
* Gardiner, K.H.J. *The early history of Korea: the historical development of the peninsula up to the introduction of Buddhism in the fourth century A.D.*. Canberra, Centre of Oriental Studies in association with the Australian National University Press, 1969. ISBN 0-7081-0257-3.
* Gardiner, K.H.J. "The Kung-sun Warlords of Liao-tung (189-238)". *Papers on Far Eastern History* 5 (Canberra, March 1972). 59-107.
* Gardiner, K.H.J. "The Kung-sun Warlords of Liao-tung (189-238) - Continued". *Papers on Far Eastern History* 6 (Canberra, September 1972). 141-201.
* Henthorn, William E. *A History of Korea*. The Free Press, 1971.
* Hubert, Homer B. & Weems, Clarence Norwood (Ed.) *History of Korea* Volume 1. Curzon Press, 1999. ISBN 0-7007-0700-X.
* Ikeuchi, Hiroshi. "The Chinese Expeditions to Manchuria under the Wei dynasty," *Memoirs of the Research Department of the Toyo Bunko* 4 (1929): 71-119.
* Tennant, Charles Roger (1996). *A history of Korea* (illustrated utg.). Kegan Paul International. ISBN 0-7103-0532-X. Besøkt 9. februar 2012.

## Eksterne lenker

* Goguryeo Vs Tang Chinese (Battle Of Ansi) Video på YouTube

Autoritetsdata
# Slaget ved Yiling

| Yílíng Zhīzhàn 夷陵之戰 |
| --- |
| Konflikt: De tre rikers tid |
|  Kina i 215, syv år før slaget. |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | Juli 221-august 222 AD |
| Sted | Xiāotíng og Yílíng, i dag nord for Yidu og sørøst for Yichang, Hubei 30°41'31"N 111°17'13"Ø |
| Resultat | Avgjørende seier for Dong Wu |

 |
| Stridende parter |
| 吳 Dong Wu | 漢 Shu Han Stammefolk fra Wuling |
| Kommandanter og ledere |
| **Lu Xun** Pan Zhang Sun Huan Zhu Ran Han Dang Luo Tong Bu Zhi Xianyu Dan Song Qian Li Yi Liu E | **Liu Bei** Shamoke † Ma Liang † Cheng Ji † Wang Fu † Feng Xi † Zhang Nan † Wu Ban Chen Shi Huang Quan Pang Lin Shi He Zhao Yong Fu Kuang Chen Dao Liao Hua Zhao Yun Du Lu  Liu Ning  Fu Rong † Xiang Chong |
| Styrker |
| ~50-60.000 | ~100-120.000+ (750.000 totalt i *Sanguo Yanyi*) |
| Tap |
| Ukjent | ~80.000 |

Liu Bei, her avbildet på Trettenkeisersrullen fra Tang-dynastiet, ble beseiret i slaget og døde det følgende året i Baidicheng av dysenteri, deprimert etter nederlaget.
En illustrasjon av Lù Xùn, som ledet Wu-styrkene til seier i slaget, fra en utgave av *Beretningen om de tre kongedømmer* fra Qing-dynastiet.

| Avgjørende slag og felttog under  Han-dynastiets fall og de tre rikers tid 184-280 |
| --- |
|  De gule turbaner - Dong Zhuo - Guandu - Chibi - Tongguan - Yizhou - Hanzhong - Yiling  - Nanzhong - Zhuge Liang - Jiang Wei - Shu -Wu |

**Slaget ved Yílíng** (tradisjonell kinesisk: 夷陵之戰; forenklet kinesisk: 夷陵之战; hanyu pinyin: *Yílíng Zhīzhàn*) også kalt **slaget ved Xiāotíng** (tradisjonell kinesisk/forenklet kinesisk: 猇亭之戰;pinyin: *Xiāotíng Zhīzhàn*) var et omfattende slag utkjempet mellom de kinesiske statene Dong Wu og Shu Han i 222 og 223 i begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie. Slaget endte med en avgjørende seier for Dong Wu, hvis styrker var ledet av Lu Xun, som stoppet Shus invasjon av riket, som hadde begynt høsten året før, ved bruk av taktikk og angrep med ild mot fiendens leirer, og det følgende året døde også Shus keiser Liu Bei i Baidicheng.

I 1300-tallsromanen *Beretningen om de tre kongedømmer*, skrevet av Luo Guanzhong, blir slaget ved Yílíng og Xiāotíng skildret er, som også i historien, en av de avgjørende hendelsene i de tre rikers tid. Shu Hans mobiliserte styrke blir hevdet å være 750.000 soldater, men ikke alle disse deltok i slaget, mens Wus styrke ikke er tilsvarende overdrevet. Slaget er fremdeles et minst like katastrofalt nederlag for Shu, men en rekke detaljer har blitt forandret, for eksempel gikk Liu Bei i romanen til krig blant annet for å hevne Guan Yu, og nederlaget skal i stor grad ha skyldtes at Zhuge Liang, som i romanen motsatte seg angrepet på Wu (i virkeligheten var dette Zhao Yun), var fraværende. I romanen dør Gan Ning, Zhu Ran, Pan Zhang og Huang Zhong i slaget, men i virkeligheten døde disse av andre årsaker.

Autoritetsdata
# Sun Hao

| Sun Hao |
| --- |
|  |
| Født | 243 |
| Død | 284  |
| Beskjeftigelse | Politiker  |
| Embete | * Keiser av Kina (264–280)
 |
| Ektefelle | Teng Fanglan 美人張氏 (張布の次女) 左夫人張氏 (張布の長女) |
| Far | Sun He |
| Mor | Empress Dowager He |
| Søsken | Sun De Sun Jun Sun Qian |
| Barn | Sun Jin Sun Chong Sun Fan Sun Qian |
| Nasjonalitet | Østre Wu |
|

---

Sun Hao på Commons |

**Sūn Hào** (tradisjonell kinesisk: 孫皓; forenklet kinesisk: 孙皓; født 242, død 284), stilnavn **Yuánzōng** (元宗), opprinnelig kalt **Sūn Péngzǔ** (孫彭祖), var den fjerde og siste keiseren av Østlige Wu i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var sønnen til Sun He, som en gang hadde vært kronprinsen til dynastiets grunnlegger Sun Quan. Hào kom til makten da hans onkel Sun Xiu, keiser Jing, døde, siden folket da ønsket å ha en eldre keiser med tanke på den nylige ødeleggelsen av Wus allierte Shu Han av Cao Weii 263. Hào viste seg derimot å være et dårlig valg på grunn av sin råskap, ekstravaganse og manglende evne til å løse innenrikssaker, og Wu ble endelig erobret av det nye Jìn-dynastiet, erklært av Sima Yan etter han hadde styrtet den siste Cao Wei-keiseren i 265, i 280, noe som ble slutten på de tre rikers tid.

## Eranavn

1. Yuánxīng (元興) 264–265
2. Gānlù (甘露) 265–266
3. Baǒdǐng (寶鼎) 266–269
4. Jiànhéng (建衡) 269–271
5. Fènghuáng (鳳凰) 272–274
6. Tiāncè (天冊) 275–276
7. Tiānxǐ (天璽) 276
8. Tiānjì (天紀) 277–280

## Referanser
# Ma Chao

| Ma Chao |
| --- |
| En illustrasjon av Mǎ Chāo fra Qing-dynastiet. |
| Født | 176 Xingping |
| Død | 222  |
| Beskjeftigelse | Militær leder  |
| Far | Ma Teng |
| Søsken | Ma Tie Ma Xiu |
| Barn | Ma Cheng Ma Qiu |
| Nasjonalitet | Kina |
|

---

Ma Chao på Commons |

**Ma Chao** (tradisjonell kinesisk: 馬超; forenklet kinesisk: 马超, pinyin: *Mǎ Chāo*; født 176 i det som i dag er Xingping i provinsen Shaanxi i Kina, død 222), stilnavn **Mèngqǐ** (孟起), var en kinesisk (3/4 qiang, 1/4 hàn) general aktiv på slutten av Han-dynastiet og begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie.

Mǎ Chāo var Ma Tengs eldste sønn, og overtok etter Tengs død hans stilling i Liangzhou, hvor han sammen med sin blodsbror Han Sui styrte over provinsen. I 211 startet Ma Chao og Han Sui et felttog mot hàn-statsministeren Cao Cao, og ble siden beseiret i slaget ved Tongguan, men vant to år senere beleiringen av Jicheng. Siden tjente Chao under Zhang Lu og deretter under Shu Hans grunnlegger Liu Bei, som han ble lojal mot helt fram til sin død i 222, da 47 år gammel.

I 1300-tallsromanen *Beretningen om de tre kongedømmer* av Luo Guanzhong er Chao en av heltene. Her er han kjent som "Ma Chao den strålende" på grunn av sin rustning og sine kampferdigheter, og sammen med Guan Yu, Zhang Fei, Zhao Yun og Huang Zhong er han en av Liu Beis "fem tigergeneraler." Han blir ikke minst husket for en duell mot Zhang Fei i slaget ved Jiamengguan, da hen fremdeles tjente under Zhang Lu.

Autoritetsdata
# Cao Mao

| Cao Mao |
| --- |
| Født | 15. nov. 241 |
| Død | 2. juni 260   (18 år) Luoyang |
| Beskjeftigelse | Lyriker, politiker  |
| Embete | * Keiser av Kina (254–260)
 |
| Ektefelle | Empress Bian (Cao Mao's wife) |
| Far | Cao Lin |
| Søsken | Cao Qi |
| Nasjonalitet | Wei-dynastiet |

Cao Wei i 262.
**Cáo Máo** (hanzi: 曹髦; født 241, død 260), stilnavn **Yànshì** (彥士), formelt også kjent under hans posthume tittel **Hertug av Gāoguìxiāng** (高貴鄉公; *Gāoguìxiāng Gōng*), var den fjerde keiseren av Cao Wei-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var en av sønnene til Cao Lin, som igjen var sønnen til Cao Pi, Wèis grunnlegger og Cao Caos andre sønn. Cáo Máo hadde aldri reel makt i sin regjeringsperiode, men ble dominert av Sima Yis to sønner, Sima Shi og Sima Zhao. Máo ble beskrevet som intelligent og omhyggelig, og han gjorde gjentatte forsøk på å ta tilbake makten fra Sima-klanens regenter, men mislyktes. I 260 ble han drept i et mislykket kupp mot Zhao. Etter sin død fikk han den posthume rangen hertug i stedet for keiser.

## Referanser

## Litteratur

* Chen Shou: *Sanguozhi*
* Pei Songzhi: *Sanguozhi zhu*
# Yue Jin

| Yue Jin |
| --- |
| Født | 2. århundre Qingfeng |
| Død | 218  |
| Beskjeftigelse | Militær leder  |
| Barn | Yue Lin |
| Nasjonalitet | Østre Han-dynasti |

**Yuè Jìn** (tradisjonell kinesisk: 樂進; forenklet kinesisk: 乐进, pinyin: *Yuè Jìn*; født Yangping (i dag Qingfeng, Henan), død 218), stilnavn **Wénqiān** (文谦) var en kinesisk general som tjente under krigsherren og Hàn-statsministeren Cao Cao før de tre rikers tid i Kinas historie. Han var særlig kjent for sin kortvoksthet og for sin villskap på slagmarken. Yuè Jìn deltok i de fleste av Cao Caos tidlige og middel-felttog, og hadde suksess i kamper mot Lü Bu, Liu Bei og rester av De gule turbaner-opprørerne og mot Yuan-klanen i Nord-Kina. Han ble særlig regnet som en dyktig leder for fortroppen, og hans mest berømte bedrift var hans rolle i forsvaret av Hefei mot framstøtet fra Sun Quans store hær i 208.

Chen Shou, forfatteren av *Sanguo Zhi*, regnet Yuè for å være en av Cao Weis "fem elitegeneraler" sammen med Zhang Liao, Xu Huang, Zhang He og Yu Jin, og regnet ham for å være Caos villeste general.

Autoritetsdata
# Ruan Ji

| Ruan Ji |
| --- |
|  |
| Født | 210 Kaifeng |
| Død | 263  |
| Beskjeftigelse | Skribent, lyriker, filosof, komponist  |
| Far | Ruan Yu |
| Nasjonalitet | Western Jin dynasty |
|

---

Ruan Ji på Commons |

Minnestein over Ruan Ji i Nanjing.
**Ruan Ji** (kinesisk: 阮籍; født 210 i Kaifeng i Henan i Kina, død 263) var en kinesisk dikter fra Weidynastiet i De tre rikers tid i det gamle Kina. Han var en av representantene for den ukonvensjonelle levemåten som kjennetegnet qingtankulturen.

Etter Sima Yis statskupp måtte Ruan Ji flykte fra hovedstaden Luoyang. Ruan Ji var En av de syv vise i bambuslunden. Samme gruppe tilhørte også for eksempel Xi Kang. I motsetning til denne levde Ruan Ji lenge som eneboer. Han var dessuten en ivrig tilhenger av daoismen, som disippel av Wang Bi.

Ruan Jis dikt tar ofte opp temaene sorg og forgjengelighet. Han knyttes også til en guqin-melodi, *Jiu Kuang* (酒狂 «Fordrukken ekstase» eller «vingal») som skal være hans komposisjon.

## Referanser

## Litteratur

* Donald Holzman: *Poetry and Politics: The Life and Works of Juan Chi A.D. 210-263*, Cambridge Studies in Chinese History, Literature and Institutions, Cambridge University Press, Cambridge, 1976

## Eksterne lenker

* YouTube: *Jiu Kuang*