Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Zuo Ci

**Zuo Ci** (左慈) hevdes å være en semi-legendarisk skikkelse fra De tre rikers periode i kinesisk historie. Som beskrevet i romanen *Beretningen om de tre kongedømmer* var Zuo Ci en Taoist kjent under navnet *Master Black Horn* eller *Mester Svarte Horn* som ikke allierte seg med noen. Han holdt utrolige taoist krefter og var kjent for å være psykisk. Han studerte på Emeifjellet i Sichuan hvor han fant *Boken om Magi*.

Zuo var villig til å gi bøkene sine til Cao Cao av Wei hvis han ble en troende disippel av taoismen. Cao Cao responderte ved å si: «Ofte har jeg reflektert på denne veien og min skjebne, men hva kan jeg gjøre? Det er ingen til å opprettholde regjeringen». Da Zuo Ci foreslo Liu Bei anklaget Cao Cao ham for å være en av agentene til Liu Bei og truet ham. Zuo Ci gjorde åpent narr av Cao Cao i retten og Cao Cao fikk ham arrestert. Soldatene slo Zuo Ci voldsomt, men han falt i en dyp søvn og sov hele natten gjennom. Dette gjorde Cao Cao så sint at han beordret at Zuo skulle være uten mat, men dette gjorde bare Cao Cao enda sintere da Zuo Ci gladelig gikk syv dager uten mat og drikke. Etter dette kunne ikke Cao Cao finne på noe annet å straffe Zuo med. Da Zuo Ci dukket opp på en av Cao Caos banketter, testet Cao Cao ham ved å spørre ham om han kunne få tak i blant annet en drages lever, en peon og abbor fra Song elven. Zuo klarte å skaffe alt sammen, noe som gjorde Cao Cao enda mer mistenksom. Så tilbød Zuo Cao Cao en kopp med vin, som foreslo at Zuo skulle smake først. Zuo tok en stav og delte vinen i to. Så drakk han den ene halvdelen. Cao Cao eksploderte av sinne.

Som resultat av dette beordret Cao Cao at han skulle bli henrettet, men Zuo Ci hadde forsvunnet. Hundre mann som passet til den samme beskrivelsen av Zuo ble funnet, og Cao Cao beordret dem alle til å bli henrettet. Når de alle sammen var blitt henrettet steg det svart røyk opp fra dem som formet seg til et annet bilde av Zuo Ci, som forutså Cao Cao sin død. Denne forutsigelsen fant sted i 220 da Cao Cao døde av en mistenkt hjernesvulst.

Zuo Ci ble lagt til i det populære *Beretningen om de tre kongedømmer* videospillet Dynasty Warriors 5 grunnet stor etterspørsel, selv om Zuo Ci egentlig ikke tok del i kamp. I spillet blir han framstilt som en gammel mann som bruker en kortstokk og er i stand til å benytte seg av flere elementer som sitt våpen. Han er også statistisk sett den beste figuren i spillet (den andre er Lu Bu, tredje er Ma Chao, fjerde er Guan Yu og femte er Zhou Tai).

Autoritetsdata
# Yan Yan

| Yan Yan |
| --- |
|  |
| Født | 153 Zhong |
| Død | 234  |
| Nasjonalitet | Østre Han-dynasti |

**Yan Yan** (forenklet kinesisk: 严颜, tradisjonell kinesisk: 嚴顏, pinyin: *Yán Yán*, Wade-Giles: *Yen Yen*; stilnavn: 希伯 / *Xibo*) var general for Shu Han-riket i de siste årene av Handynastiets tid og begynnelsen av De tre rikers tid i kinesisk historie.

Yan begynte sin militære karriere som general under krigsherren Liu Zhang i provinsen Yi.

## I litteraturen

I Luo Guanzhongs historiske roman *Romansen om de tre riker* ble Yan Yan nedkjempet og tatt til fange av Zhang Fei i 212 under kampene som endte med Liu Beis overtakelse av provinsen Yi. Yan nektet å underkaste seg og rettet sterke anklager mot Liu Bei, noe som gjorde Zhang Fei rasende. Zhang ville henrette ham, men ombestemte seg etter å ha grunnet over Yans imponerende lojalitetssans. Zhang frigav i stedet Yan og lykkedes i å overtale ham til å slutte seg til Liu Beis styrker.

Yan dukker også opp i et senere kapittel av verket under Slaget ved Dingjunfjellet, der han meldte seg til frivillig tjeneste for å lede angrepet på fiendtlige styrker anført av Cao Cao.

## Litteratur

* Rafe de Crespigny: *A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD)*. Brill, 2007. s. 941. ISBN 978-90-04-15605-0.

Autoritetsdata
# Ma Liang

| Ma Liang |
| --- |
|  |
| Født | 187 Yicheng |
| Død | 222  Yidu |
| Beskjeftigelse | Diplomat, politiker  |
| Søsken | Ma Su |
| Nasjonalitet | Kina |
|

---

Ma Liang på Commons |

**Ma Liang** (kinesisk: 馬良, født 187 i Yicheng i Kina, død 222) var rådgiver til Liu Bei, den første keiser av Shu Han.

Han sluttet seg til Liu Bei da han inntok byen Xinye. I Liu Beis tjeneste ble han venn med ministeren Zhuge Liang. Etter at Liu Bei i 215 hadde erobret Shu, ble Ma Liang en av rådgiverne til den berømte generalen Guan Yu.

Likesom Zhuge Liang gikk også Ma Liang inn for gode forbindelser med Wu-dynastiet. Han ble sendt som ambassadør til Sun Quan og ble høyt skattet av ham. Etter at Liu Bei utropte seg selv til keiser i 221, ble Ma Liang palassoppsynsmann. Han deltok det påfølgende år i et felttog mot Wu. Han falt så i slaget ved Yiling.

## Referanser

Autoritetsdata
# Sun Liang

| Sun Liang |
| --- |
| Født | 243 |
| Død | 260  |
| Beskjeftigelse | Politiker  |
| Embete | * Keiser av Kina (252–258)
 |
| Ektefelle | Quan Huijie |
| Far | Sun Quan |
| Mor | Pan |
| Søsken |
8 oppføringer
Sun Luyu Sun Luban Sun Deng Sun Xiu Sun He Sun Fen Sun Lü Sun Ba

 |
| Nasjonalitet | Kina |

**Sūn Liàng** (tradisjonell kinesisk: 孫亮; forenklet kinesisk: 孙亮; født 243, død 260), stilnavn **Zǐmíng** (子明), var den andre keiser av Østlige Wu-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var den sjuende og yngste sønnen og etter hvert kronprinsen til Wús første keiser Sun Quan. Liàng var også kjent som **Prinsen av Kuàijī** (會稽王; *Kuàijī Wáng*) eller litt sjeldnere som **Markien av Hòuguān** (候官侯; *Hòuguān Hóu*), som var hans titler etter han ble avsatt av regenten Sun Lin i 258 etter et forsøk på å fjerne Lin fra makten. Han ble etterfulgt av sin eldre bror, Sun Xiu, som samme år klarte å få drept Lin. To år etter Liàng ble avsatt, ble han uskyldig anklaget for forræderi og nedgradert til marki, og deretter begikk han selvmord.

## Referanser

Autoritetsdata
# Ling Cao

| Ling Cao |
| --- |
| Født | 2. århundre Yuhang |
| Død | 203  |
| Beskjeftigelse | Militært personell  |
| Barn | Ling Tong |
| Nasjonalitet | Østre Han-dynasti |

**Ling Cao** (kinesisk: 凌操; død 203) var en kinesisk offiser. Han stammet fra Yuhang, der han i 197 slo banditten Yan Baihu og sluttet seg til krigsherren Sun Ce. Senere ledsaget han dennes etterfølger Sun Quan på et felttog mot general Huang Zu, men ble drept i slaget ved Xiakou av Huangs offiser Gan Ning.

Ling Caos sønn Ling Tong ble også offiser.

## Litteratur

* Chen Shou (2002). *Records of Three Kingdoms*. Yue Lu Shu She. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong (1986). *Romance of the Three Kingdoms*. Yue Lu Shu She. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor (2002). *Romance of the Three Kingdoms*. Tuttle Publishing. ISBN 0-8048-3467-9.

Autoritetsdata
# Zhong Kui

Zhong Kui i keiserens drøm
**Zhong Kui** (kinesisk: 鍾馗, pinyin: *Zhōng Kuí*, Wade-Giles: *Chung Kwei*, japansk: *Shōki*) er en skikkelse fra kinesisk mytologi. Han anses tradisjonelt som eksorsist av spøkelser og onde ånder, og skal være i stand til å føre i felten 80.000 demoner.

Hans bilde finnes ofte på inngangsporten til kinesiske boliger som en verneånd (eller «dørgud»), og også som vokter i butikker der det handles med verdifullt gods.

I kinesisk folklore møter vi Zhong Kui på reise med Du Ping (杜平), en venn fra hans hjemby; de skulle prøve seg på den keiserlige embetsmannseksamen i hovedstaden. Selv om Zhong fikk det beste resultat, ble han fratatt tittelen «zhuangyuan» av keiseren på grunn av sitt vansirede utseende. I sinne begikk så Zhong Kui selvmord på palassets trapper ved å kaste seg mot palassporten til hodet hans brast. Du Ping begravde ham. Så ble Zhong konge over spøkelsene i dødsriket, og vendte tilbake til hjembyen til den kinesiske nyttårsaften. For å gjengjelde Du Pings godhet mot ham, gav Zhong Kui ham sdin ungre søster i ekte.

Zhong Kuis popularitet i folkloren kan spores tilbake til Keiser Xuanzong av Tang-dynastiets tid (712 til 756). Ifølge kilder fra Songdynastiet ble keiser Xuanzong rn gang alvorlig syk. I drømme så han to spøkelser. Den mindre av dem stjal en portemonnét fra den keiserlige konkubine Yang Guifei og en fløyte som tilhørte keiseren selv. Den større av spøkelsene, som bar embedsmanns hatt, presenterte seg så som Zhong Kui. Han sa at han hadde sverget på å fri riket fra all ondskap. Da keiseren våknet, var han ved god helse igjen. Så gav han hoffmaleren Wu Daozi om å lage et bilde av Zhong Kui som han kunne vise til sine embedsmenn. Dette portrettet fikk stor innflytelse på senere avbildninger av Zhong.

Gong Kai: *Zhong Kui på reise* (ca. 1304), Freer Gallery of Art i Washington, D.C.
## Eksterne lenker

* SHŌKI 鍾馗 – The demon queller, the true version including the Japanese interpretation.

Autoritetsdata
# Men Shen

Tradisjonell *Men Shen* håndmalt på dør
Men Shen i form av trykte plansjer på dør
**Men Shen** (forenklet kinesisk: 门神; tradisjonell kinesisk: 門神; pinyin: *ménshén*) er et par dørguder i kinesisk mytologi.

Men Shen begynte formodentlig som tidlige mytiske vesen, men med tiden antok de rollen som to generaler som voktet keiserens palass. Etterhvert fikk de funksjon som dørvakter ved mange kinesiske bygninger der deres oppgave er å beskytte huset mot illsinnede demoner.

## Tilblivelseslegende

*Qin Qiong (også kjent som Qin Shubao) har blek hud og bærer vanligvis sverd; Yuchi Gong (også kjent som Yuchi Jingde) har mørk hud og bærer vanligvis batonger.*

I en legende fra Tangdynastiets tid fortelles det om *Qin* og *Yuchi*. De to ble bedt av keiseren om å vokte døren, fordi et spøkelse ikke ville la ham i fred, og gav ham søvnløse netter. Slik fikk keiseren til slutt en rolig søvn. Neste natt ville ikke keiseren uleilige sine to generaler, og fikk sine tjenere til å henge opp to portretter av dem på hver side av døren.

## Litteratur

* Rose Tang: «Twilight of the Door Gods», *The Standard*. Hong Kong.

## Eksterne lenker

* (en) Menshen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Door Gods and Goddesses fra Tainan, Taiwan Tourism Bureau
# Zhang Liao

| Zhang Liao |
| --- |
|  |
| Født | 169 Shuocheng (Han-dynastiet) |
| Død | 222  Jiangdu (Wei-dynastiet) |
| Beskjeftigelse | Offiser  |
| Barn | Zhang Hu |
| Nasjonalitet | Wei-dynastiet |
|

---

Zhang Liao på Commons |

**Zhang Liao** (kinesisk: 張遼, født 169 i Mayi i dagens provins Shanxi i Kina, død 222) var en general som levde i Handynastiets og De tre rikers tid.

Zhang begynte som general under Lü Bu, men etter et nederlag ved Xiapi byttet han side og gikk over til Wei-dynastiet, og innledet sin karrière som general under Cao Cao. I sin tid hos Cao Cao lærte han også å kjenne den mektige Guan Yu og inngikk et vennskap, som senere fikk ham til å la Guan Yu unnslippe Xiahou Dun da Guan var på vei mot Han Shu og sine to edsbrødre Liu Bei og Zhang Fei.

Zhang ble senere gitt ansvar for provinsen Hei Fei, der Wu, et stort rike fra sør planla et angrep med over 150 000 mann. Med kun 800 mann klarte Zhang Liao å overleve beleiringen til resten av Cao Caos hær kom til unnsetning. Han gjorde slutt på 100 000 mann og fikk slått hæren fra Wu på flukt. Etter den opplevelsen ble han med ære oppsatt som lederen over De fem tigergeneraler.

Autoritetsdata
# Hoveri

**Hoveri** (av tysk *Hof*, «gård») var betegnelsen på en leilendings eller husmanns pliktarbeid på herregården, avtjent som «spanndager» (når han stilte med hestespann), «pløyedager», når han skulle ha med plog, eller «gangdager» (uten hest eller plog). Mindre omtalt var plikten til *ægt* («skyssplikt») som inngikk i hoveri. Ordet «hoveri» eller bare «hov» er kjent i dansk språkbruk, jfr «Hovvejen» som et vanlig
veinavn; men brukes i sosiologien for å betegne formelle og uformelle herredømmerelasjoner i jordbruks- og tidligindustrielt samfunn.

Festebøndenes pliktarbeid antas oppstått da de fikk godseierens beskyttelse i løpet av perioden 1250-1300. Han ble forpliktet til å verne bønder som dyrket jorden hans, både fysisk og med juridisk støtte i rettssaker de eventuelt ble innblandet i. I løpet av 1400-tallet ble festebønder omtalt som «tjenere». I festebrevet som var bondens kontrakt med godseieren, stod at han skulle yte hoveri på like fot med sine naboer, eller så ofte som han ble tilkalt, i praksis ut fra hovedgårdens behov. Det antas at det over tid ble mer omfattende, spesielt etter 1750 da stigende kornpriser fikk godseierne til å intensivere driften, og dermed pålegge bøndene mer arbeid.

Hoveriet var helt avgjørende for godseiernes drift fra senmiddelalderen til innpå 1800-tallet. I ordningens tidlige fase ble hoveri-pliktige festebønder omtalt som «ukedagstjenere». dvs. folk som stod til tjeneste én dag i uken. Men alt tidlig på 1500-tallet ble festebønders arbeidsplikt forstått å være i prinsippet av ubegrenset omfang, ettersom godseierne «måtte gjøre seg godset sitt så nyttig som mulig». På slutten av 1600-tallet het det i en vise: «*Jeg er ikke én dag fri, for min husbonds hoveri.*»

Når bøndene ikke fikk tid til å skjøtte sin egen jord, resulterte det i matvaremangel vinterstid. Bonden skal ha vært kuet og manglet mot og lyst til nye foretak. Han kunne enten overta en ledig festegård, eller å la seg innkalle som soldat i militæret. Stavnsbåndet (1733-1788) ga godseieren denne makten over folkene sine. Samtidig ble stavnsbåndet undergravd av et sterkt økende selveie blant danske bønder fra 1760-årene etter innføringen av «arvefeste», der skjøtet gikk i arv til bondens barn og ga rett til pantsetting, deling og salg, slik at festet i praksis ble opplevd som selveie.

De danske landboreformene mot slutten av 1700-tallet innebar

opphevelse av stavnsbåndet og av landsbyfellesskapet i en utskifting;
reform av festevesenet med bedre vilkår for festebøndene;
og bondestandens overgang til å bli selveiere.
## Referanser

## Eksterne lenker

* Om hoveri på Danmarkshistorien Aarhus Universitet
# De tre føydalherrenes opprør

| De tre føydalherrenes opprør |
| --- |
|  Keiser Kangxi - Qing-dynastiets keiser under opprøret |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | ~1673-1681 |
| Sted | Kina, særlig Hunan- og Shaanxi-provinsene |
| Resultat | Seier til Qing-dynastiet |

 |
| Stridende parter |
| Qing-dynastiet | "De tre føydalherrene" |
| Kommandanter og ledere |
| Kangxi-keiseren Leigiyen og andre Qing-generaler. | Wu Sangui Geng Jingzhong Shang Zhixin |

|  Mandsjuiske invasjoner 1618-1793 |
| --- |
| **Kina** (Sarhu - Ningyuan - De tre føydalherrer) **1. Korea 2. Korea Penghu & Taiwan Dzjungaria Tibet Xinjiang Sichuan Burma Việt Nam Nepal** |

**De tre føydalherrenes opprør** (tradisjonell kinesisk: 三藩之亂) var et anti-mandsjuisk opprør under det tidlige Qing-dynastiet i Kina. De tre føydalherrene var tre tidligere Míng-generaler (Shang Zhixin var egentlig Shang Kexis sønn) som hadde hjulpet mandsjuene inn i Kina i 1644, mandsjuinvasjonens siste år, og hadde dermed blitt adlet til føydalherrer og gjort til guvernører over store områder i Sør-Kina. Dette opprøret kom mens mandsjuene fortsatt innredet seg etter sin erobring av (mesteparten av) Kina i 1644, og var den siste alvorlige trusselen mot mandsjuenes imperium inntil de store opprørene i det 19. århundre. Opprøret var etterfulgt av flere år med borgerkrig som strekte seg til store deler av Kina.

## De tre føydalherrene

**De tre føydalherrene** var:

* Wu Sangui som slapp mandsjuene gjennom Den kinesiske mur og hjalp til å slå ned Li Zichengs opprør. Wu ble gjort til guvernør over Yunnan og Guizhou.
* Shang Zhixin, sønnen til Shang Kexi som ble gjort til guvernør over Guandong.
* Geng Jingzhong, guvernør over Fujian

## Litteratur

* David Andrew Graff; Robin Higham (2012). A Military History of China. University Press of Kentucky. pp. 120–. ISBN 0-8131-3584-2.

## Se også

* Qing-dynastiet
* Kangxi-keiseren
# Geng Jingzhong

| Geng Jingzhong |
| --- |
|  |
| Født | 1644 |
| Død | 1682  Beijing |
| Beskjeftigelse | Militært personell  |
| Far | Geng Jimao |
| Søsken | Geng Juzhong Geng Zhaozhong |
| Nasjonalitet | Qing-dynastiet |

**Geng Jingzhong** (kinesisk: 耿精忠; pinyin: **Gěng Jīngzhōng**; Wade–Giles: *Keng Ching-chung*; født 1644, død 1682) var en mektig militær kommandant under det tidlige Qing-dynastiet.

Han arvet tittelen «konge/fyrste av Jingnan» (靖南王) fra faren Geng Jimao, som i sin tur hadde arvet det fra Geng Jingzhongs bestefar Geng Zhongming. Han satt i praksis som så å si uavhengig, suveren hersker over Fujian, og gikk i 1674 sammen med to andre mektige menn til de tre føydalherrers opprør mot det mandsjuiske Qing-dynastiet. De to andre var Wu Sangui og Shang Zhixin, og de regjerte også over hvert sitt enormne område i det sørlige Kina.

Qing-hærene klarte etterhvert å slå ned Gengs opprørere, og de overgav seg til Kangxi-keiseren. Qing-styret brukte da Gengs styrker til å kjempe mot de to andre føydalherrene.

Kort etter Qings endelige seier i 1681, sørget Kangxi-keiseren for å henrette Geng for forræderi ved de tusen kutts død.

## Referanser

## Litteratur

* David Andrew Graff; Robin Higham (2012). A Military History of China. University Press of Kentucky. pp. 120–. ISBN 0-8131-3584-2.
# Det produktive folkeparti

| Det produktive folkeparti |
| --- |
| Land | Republikken Kina |
| Generalsekretær | Chen Mingshu  |
| Grunnlagt | 1933 |

**Det produktive folkeparti** (kinesisk: 生产人民党) var et kortvarig venstreorientert politisk parti som ble dannet under Fujianopprøret i november 1933. Det ble dannet av offiserer fra den nasjonale revolusjonshærs 19, rutearme. De var misfornøyd med Chiang Kai-sheks dominerende ledelse av både Kuomintang og Republikken Kina. Partiets generalsekretær var Chen Mingshu.

Programmet bestod av antiimperialisme særlig rettet mot Japan, demokrati, nedkjempelse av Chiang og Kuomintangs høyrefløy, arbeider- og bønderstyre, landreform, og så videre.

Da opprøret brøt sammen i januar 1934 flyktet partiet til Hongkong der det oppløste seg selv.

## Referanser

Autoritetsdata
# Fujianflåten

Mannskap ombord på korvetten *Yangwu*, Fujianflåtens flaggskip.
Fuzhouarsenalet under bygning, mellom 1867 og 1871. Panoramabilde.
**Fujianflåten** (tradisjonell kinesisk: 福建水師, forenklet kinesisk: 福建水师, pinyin: *Fújiàn shuǐshī*, eller 福州艦隊 / 福州舰队, *Fújiàn Jiànduì*) var en av Kinas regionale moderniserte flåtestyrker i den siste del av 1800-tallet. Den ble nesten helt tilintetgjort den 23. august 1884 av admiral Amédée Courbets Fjerne-Østen-skvadron under slaget ved Fuzhou, den første kamphandlingen under den sino-franske krig (august 1884–april 1885).

De fire flåtestyrkene bestod, foruten av Fujianflåten, av Nanyangflåten, Beiyangflåten og Guangdongflåten.

Fujianflåten var den minst moderniserte av de fire styrkene. Flaggskipet var et treskip. De aller fleste av skipene var bygd ved arsenalet i Mamoi (nå Mawei) ved Fuzhou, som også var flåtens hovedbase.

Autoritetsdata
# Hoklo

Kjente hokloer::
Tan Goan-kong Baosheng Dadi Su Song Mazu
Yu Dayou Zheng Chenggong Lin Yutang Tan Kah Kee.
**Hoklo** er en betegnelse som benyttes fortrinnsvis om den befolkningsgruppe på Taiwan som stammer fra den sørlige delen av provinsen Fujian i Kina. Det finnes også store grupper med samme opphav i andre områder utenfor dette historiske kjerneområde, men der går de under navn. Dette gjelder særlig Malaysia, Guangdong, Hongkong, Filippinene, Singapore, Burma, Thailand, Myanmar og Indonesia. Disse stedene kalles de for det meste **hokkien**, et ord som rett og slett betyr Fujian på språket Min Nan. Hokkien er da et ord som er mer presist enn et man kan høre brukt i Hongkong, *Fukinese* (fukingnesere) – det uttrykket favner alle minnan-talende fra Fujian, uansett hvorfra i provinsen de stammer.

I Taiwan er hokloene den største av de etniske gruppene der. De fleste hokloer der nedstammer fra innvandrere som krysset Taiwanstredet på 1600-tallet og 1700-tallet.

Ettersom ca. 70 % av befolkningen på Taiwan er hokloer, benyttes synonymt – og feilaktig – av og til ordet *taiwanesere* om dem.

## Litteratur

* Brown, Melissa J (2004). *Is Taiwan Chinese? : The Impact of Culture, Power and Migration on Changing Identities*. Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-23182-1.
* Davidson, James W. (1903). *The Island of Formosa, Past and Present*. London and New York: Macmillan. OCLC 1887893. OL 6931635M.
* *The Republic of China Yearbook 2014* (PDF). Executive Yuan, R.O.C. 2014. ISBN 9789860423020. Besøkt 11. juni 2016.
* *The Republic of China Yearbook 2015*. Executive Yuan, R.O.C. 2015. ISBN 9789860460131. Arkivert fra originalen 31. mai 2016. Besøkt 6. juni 2016.  Arkivert 31. mai 2016 hos Wayback Machine.

Autoritetsdata
# Fujiankjøkkenet

**Fujiankjøkkenet** (forenklet kinesisk: 闽菜, POJ: *Bân chhài*, eller 福建菜 POJ: *Hok-kiàn chhài*, pinyin: *Mĭn cài* eller *Fújiàn cài*) er et av Kinas åtte store kjøkken. Maten fra provinsen Fujian er opphavsområdet, men kjøkkenet er i dag ikke bare spredt i store deler av Kina men også utenlands med en viss variasjon som følge. Fujiankjøkkenet er også grunnlaget for den mat som er vanlig på Taiwan.

## Referanser
# Gulou (Fuzhou)

**Gulou** (kinesisk: 鼓楼区; pinyin: *Gǔlóu Qū*) er et bydistrikt i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Fuzhou. Det har et areal på 35,7 km² og teller ca. 560 000 innbyggere (2004).

Dette bydistriktet tilfarer den historiske bydel innenfor Fuzhous bymurer.

## Eksterne lenker

* Lokalregjeringens hjemmesider
# Tresko

Tradisjonelle, nederlandske tresko laget av poppel. Rødmalinga på toppen er et vanlig motiv som skal etterlikne en lærreim. På 1800-tallet brukte nederlenderne «klompen» som finsko, malte og dekorerte. Tresko blir fortsatt solgt og brukt i Nederland, ikke minst som suvenirer.
Kort «filmavis» om treskoproduksjon og salg i Nederland 1925.
**Tresko** er sko laget av tre.

Tresko utstilt i Hosanger Treskofabrikk, et lite tresko-museum på Hosanger på Osterøya i Hordaland fylke.  Foto: Svein Harkestad
## Historikk

I antikken fantes det tresko i form av sandaler med tresåler og lærremmer, dengang blant annet kalt *gallicae* («gallersko»), et ord som kan ha gitt opphav til *kalosjer*. Også i middelalderen var tresandaler eller undersko ikke uvanlig. De ble kalt patiner og skulle beskytte for eksempel snabelsko av lær mot vann og søle. Seinere ble uthulte tresko vanlig arbeidsfottøy for bønder. Som dette brukes de fremdeles flere steder i Europa. Tresko var også vanlig blant arbeidere og fattigfolk på 1800- og 1900-tallet. Under den industrielle revolusjon i Storbritannia ble tresko for eksempel tatt i bruk av fabrikk- og gruvearbeidere. På fransk heter tresko «sabot», som er grunnlaget for ordet sabotasje; begrepet skal ha oppstått i den franske fagbevegelsen på 1870-tallet da arbeiderne som pressmiddel mot arbeidsgiverne ofte stanset fabrikkene ved å kaste treskoene i maskinene. På 1800-tallet brukte man i Nederland «klompen» som finsko, malte og dekorerte.

* Tysk treskomakerfamilie i arbeid 1905.
* Tyske jenter i tresko på vei til skolen 1948

### Tresko som mote

På 1960-tallet dukket tresko opp i motebildet. Det var sko med tresåler og overlær av lær. Siden ble de borte i motebildet, men i 2010 var de tilbake igjen, og flere moteskapere viste da tresko i sine kolleksjoner. Også i 2021 skrev norske trendjournalister at treskoene var tilbake i motebildet.

## Tresko som symbol

Tresko i våpenet til Friedrichswald i Tyskland.
En stilisert tresko finnes i våpenskjold gjengitt i segl fra håndverkere i både Danmark og Norge, samt i kommunevåpen fra bl.a. Frankrike og Tyskland.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Clogs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «DigitaltMuseum: Søk: 'tresko'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.