# Tone

En **tone** er en lyd av en gitt frekvens produsert av en stemme eller et instrument. Man kan også si at lyden har en *tonehøyde*.

Toner brukes innenfor musikk ved å gi dem varighet og sekvensiere dem i en komposisjon.

Toner er ofte i relasjon med hverandre i og med at deres frekvenser blir valgt med gitte innbyrdes intervall.

Gitte sett med toner med gitte frekvenser med en gitt type relasjon til hverandre er gitt spesifikke navn og inngår i skalaer. Eksempler på kjente typer relasjoner mellom toner:

* Naturskala: Frekvensenes innbyrdes forhold kan uttrykkes med 2 og 3 hver opphøyd i et enkelt tall delt med hverandre. For eksempel forholdet med en tone (A) og dets kvint (E) og kvart (D) er hhv. WIKINIUM\_MATH\_PH\_0 og WIKINIUM\_MATH\_PH\_2 . Det finnes uendelig mange toner i en oktav innen naturskala. En musikalsk skala er et utvalg av ca 7 slike innenfor et oktav.
* Vestlig temperert skala: Forholdet mellom frekvensene til en tone (F) og halvtonen under (E) er tolvterot av 2 ( WIKINIUM\_MATH\_PH\_4 ). En skala er et utvalg av ca 7 toner blant de 11 halvtonene i en oktav.
* Midtøstens tempererte skala: Frekvensen til en tone er femtitredje rot av 2 ( WIKINIUM\_MATH\_PH\_6 ), ganger frekvensen av den neste en komma lavere. Mellom C og D er det 9 kommaer, halvtonen i mellom kan velges blant flere (4e eller 5e) komma. En maqam /skala i denne type musikk er et utvalg av ca 7 toner blant de 52 kommaer i en oktav .

## Tonenavn

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Solfege | Do | Re | Mi | Fa | Sol | La | Ti |
| Norsk | c | d | e | f | g | a | h |
| Engelsk | C | D | E | F | G | A | B |

Disse tonene fra C til H utgjør det som kalles stamtonerekka.

Tonen som ligger på 7. trinn i stamtonerekka heter på norsk H, mens den på engelsk heter B. På norsk reserveres navnet B til tonen som på engelsk benevnes B♭ når den uttales muntlig, mens den skrives H♭. For å unngå misforståelser hos musikere som spiller etter både norske og utenlandske notetrykk har det blitt vanlig å bruke en hybridform (for eksempel i besifring) hvor man utelater B, og heller bruker H og B♭, som hver for seg ikke kan tas feil av.

Symbolene ♯ og ♭ kalles fortegn og brukes til å henholdsvis heve eller senke en tone med et halvt trinn. På norsk får toner som heves endelsen -iss eller man kan si "kryss for [tonenavn]". Toner som senkes får endelsen -ess eller man sier "b for [tonenavn]". G♯ kalles altså giss eller "kryss for G", mens G♭ kalles gess eller "b for G". Unntakene er H♭ som kalles B, og A♭ som kalles ass. I tillegg finnes oppløsningstegnet, ♮, som opphever tidligere fortegn.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Solfege | **Do** | Di/Ra | **Re** | Ri/Me | **Mi** | **Fa** | Fi/Se | **Sol** | Si/Le | **La** | Li/Te | **Ti** |
| Norsk | **c** (hiss) | ciss/dess | **d** | diss/ess | **e** (fess) | **f** (eiss) | fiss/gess | **g** | giss/ass | **a** | aiss/b | **h** (cess) |
| Engelsk | **C** (B♯) | C♯/D♭ | **D** | D♯/E♭ | **E** (F♭) | **F** (E♯) | F♯/G♭ | **G** | G♯/A♭ | **A** | A♯/B♭ | **B** (C♭) |

I Helmholtznotasjon kan man også spesifisere hvilken oktav en tone befinner seg i. Den midterste c på pianoet, med frekvensen 261,6 Hz, kalles enstrøken c. De påfølgene tonene fram til enstrøken h utgjør den enstrøkne oktaven. De påfølgene oktavene oppover heter tostrøken og trestrøken oktav, osv. Oktavene under kalles, i synkende rekkefølge, lille oktav, store oktav, kontraoktav og subkontraoktav.

Et pianos toner strekker fra subkontra-A til femstrøken c. Noen orgler kan gå helt ned i subkontra-C.

## Referanser

## Se også

* Klang
* Lyd
* Musikkteori
* Stemme
* Toneleie
* Manglende grunntone

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.