Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Sted

Et **sted** er et avgrenset område eller en lokalitet (latin *locus*).

## Ordet staðr

Ordet sted har opprinnelse i norrøne *staðr*, som kan bety sted eller område. Staðr var i motsetning til *sted* et hankjønnsord.

Johan Fritzner har ti ulike tolker av ordet staðr. En mye brukt anvendelse av ordet staðr i middelalderen, var et hellig innviet sted som en kirkelig eller annen religiøs stiftelse eller anlegg. Jamfør også for eksempel dagens bruk i ordene «den hellige stad» og «den gamle stad» (Trondheim), som ikke bare betyr det hellige eller gamle stedet.

Tilsvarende fantes på gotiske *staþs*, gammelengelsk *stede*, gammelsaksisk *stedi* og gammelhøytysk *stad*.

## Geografisk sted

I geografisk sammenheng er et *sted* er en del av et landskap, enten det er naturlig eller menneskeskapt. Et *sted* er et avgrenset område og har et navn. Betegnelsen *sted* kan brukes om en by, en bydel, ei bygd, en gård, et enkelthus, en øy, en eng, osv.

I Norge er det kun *tettsteder* som er offisielt statistikkført. Statistisk sentralbyrå definerer tettsted som et tettbygd område med minst 200 bosatte der avstanden mellom husene som regel ikke overstiger 50 meter. Tettsted avgrenses uavhengig av administrative grenser. Ifølge denne definisjonen er også Norges største by, Oslo, et tettsted.

I dagligtale er det hovedsakelig områder som er bylignende, men ikke store nok til å kalles by som får betegnelsen tettsted. Er stedet enda mindre kalles det gjerne en bygd eller en grend eller bare et sted.

En alternativ form av ordet *sted* er *stad*. Det er rundt 2 500 steder i Norge med stedsnavn som slutter på *-stad*. Eksempler er Fredrikstad, Harstad og Grimstad. I Sverige er det ca. 2 000, for eksempel Karlstad og Halmstad, og i Danmark ca. 200. På Island er det om lag 1 150 steder med navn som slutter på *-staðr* eller *-staðir*, for eksempel Egilsstaðir.

## Geometrisk sted

Innen matematikk er *geometrisk sted* en betegnelse i forbindelse med punktmengder. At en punktmengde, en kurve eller en rett linje, er det *geometriske sted* for punkter med en bestemt egenskap, vil si at alle kurvens punkter har denne egenskapen, og at alle punkter med egenskapen ligger på kurven.

Eksempler:

* Midtnormal er det geometriske sted for de punkter som har samme avstand til to gitte punkter.
* Parallelle linjer er det geometriske sted i planet for punktene med en gitt avstand til en rett linje.
* Sylinder er det geometriske sted i rommet for punktene med en gitt avstand til en rett linje.
* Vinkelhalveringslinje er det geometriske sted for de punkter som har samme avstand til to linjer som skjærer hverandre.
* Sirkel er det geometriske sted for punktene med en gitt avstand til et gitt punkt.

## Se også

* Toponymi, læren om stedsnavn

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Dyphavsslette

Diagram som viser et tverrsnitt av et havbekken, og forholdet mellom dyphavssletten og en stigning i Kontinentalsokkelen og en dyphavsgrop
**Dyphavssletter** er undersjøiske sletter som danner den dype havbunnen. Slettene ligger som regel mellom den ytterste delen av kontinentranden og foten av midthavsryggene, typisk på 4000–6000 meters dybde. Disse slettene utgjør mer enn femti prosent av jordens overflate. De er blant de flateste, jevneste og minst utforskede områdene på jorden. Dyphavsslettene er sentrale geologiske elementer i havbekken (de andre elementene er en forhøyet midthavsrygg og flankerende dyphavshøyder), og de enorme flatene blir kun brutt av noen spredte guyoter (undersjøiske vulkanfjell med flate topper).

Dyphavsslettene kjennetegnes av mer finkornete sedimenter enn på kontinentalsokkelen og i kontinentalskråningen, selv om både grus, stein og større blokker, droppet fra isfjell i istidene, kan finnes flere steder. Også skredmateriale fra sokkelen og skråningen kan ha havnet langt ut på disse slettene.

Dyphavsslettene ble ikke anerkjent som særskilte fysiografiske trekk ved havbunnen før på slutten av 1940-tallet, og inntil nylig hadde ingen blitt studert på systematisk grunnlag. De er dårlig bevart i de sedimentære dataene, ettersom de har en tendens til å bli konsumert av subduksjonsprosessen. På grunn av det totale mørket og et vanntrykk som kan nå rundt 750 ganger atmosfærisk trykk (76 megapascal), er det svært vanskelig å utforske dyphavsslettene.

## Referanser
# Aerobe organismer

**Aerobe organismer** er organismer som må ha oksygen for å leve og formere seg. De bryter ned karbohydrater og andre stoffer til vann og karbondioksid ved hjelp av oksygenkrevende enzymer. Muggsopp er i de fleste tilfeller aerobe organismer.

Tidligere trodde man at alt som levde trengte oksygen for å overleve og formere seg. Louis Pasteur var kjemiker og bakteriolog fra Frankrike som forsket på organismer, og han påviste at noen organismer ikke trenger luft for å leve, noen organismer blir forgiftet og dør av oksygen.

## Kilder

* (da) aerob i Den Store Danske Encyklopædi
* (en) aerobe i Encyclopædia Britannica

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Shen Bao

| *Shen Bao* |
| --- |
|  |
| Første utgave av Shen Bao fra 1872. |
| Land | Qing-dynastiet, Republikken Kina |
| Type | Avis |
| Grunnlagt | 30. april 1872; 154 år siden  |
| Nedlagt | 27. mai 1949 |
| Eier(e) | Ernest Lee Major |
| Språk | Kinesisk |
| Hovedkontor | Shanghai |
| OCLC | 2267653 |
|

---

Shen Bao på Commons |

Shen Bao (kinesisk: 申報, pinyin: *Shēn Bào*; egentlig 申江新報, *Shēnjiāng Xīnbào*, også kjent som *Shun Pao*, *Shen Pao*, og *Shanghai News*) var en toneangivende dagsavis som ble publisert i Shanghai i Kina, mellom den 30. april 1872 og den 27. mai 1949. Navnet er avledet av et eldre navn på Huangpuelven, *Chunsheng jiang*.

Shen Bao ble grunnlagt av den britiske forretningsmannen Ernest Major, men rettet seg til den kinesiske befolkning snarere enn de europeiske immigrantene. Avisen var en tonegivende stemme i samfunnsdebatten på senere 1800-tall, og drev blant annet kampanje mot prostitusjonen i byens opiumsbuler.

## Litteratur

* Barbara Mittler: *A Newspaper for China?: Power, Identity, and Change in Shanghai's News Media, 1872-1912*, Harvard University Asia Center, Cambridge, Mass. 2004, Harvard East Asian studies monographs, 0073-0483 ; 226 (eng). ISBN 0-674-01217-8 (innb.). Libris 9351445.
* Natascha Vittinghoff: *Die Anfänge des Journalismus in China (1860–1911)*, Harrassowitz, Wiesbaden 2002, Opera sinologica, 0949-7927 ; 9. ISBN 3-447-04634-1 Libris 11663645.
# Den kambriske eksplosjon

Opabinia er særlig illustrerende for den kambriske eksplosjon
**Den kambriske eksplosjon** er en betegnelse som viser til den plutselige forekomsten av et stort antall nye komplekse organismer i perioden kambrium, mellom 543 og 530 millioner år siden. Undersøkelser har vist at det før denne tid, i ediacara, kun fantes meget enkle organismer, hovedsakelig encellede, og det er etterlatt få fossiler.

I kambrium oppstår plutselig alle de større dyregruppene, og finner fossiler i avleiringer av armfotinger, bløtdyr, leddormer, leddyr, mosdyr, nesledyr, pigghuder, og svamper. Ved overgangen til ordovicium skjedde det en masseutryddelse, og mange arter av armfotinger og conodonter døde ut, mens trilobittene ble sterkt redusert i antall.

Nyere forskning tyder riktignok på at noen av de mer utviklede trekk faktisk eksisterte omkring 30 millioner år tidligere, omkring 570 millioner år siden. Det pågår derfor stadig en vitenskapelig debatt om det er relevant å bruke ordet eksplosjon om denne perioden, all den tid utviklingen av nye organismer har foregått langsommere.

## Litteratur

* Andrew H. Knoll: *Life on a Young Planet, The First Three Billion Years of Evolution on Earth*, Princeton University Press, 2005, ISBN 0-691-12029-3
* Keith B. Miller: *The Precambrian to Cambrain fossil record and transitional Forms*
* James W. Valentine, David Jablonski og Douglas H. Erwin: *Fossils, molecules and embryos: new perspectives on the Cambrian explosion*. Development 126, 851-859 (1999).
# Pyroksen

| Pyroksen |
| --- |
| Augitt er den vanligste pyroksenen |
| Generelt |
| Formel | Diopsid: [Ca(Mg,Fe)Si2O6] Enstatitt [(Mg,Fe)2Si2O6 |
| Gruppe | Kjedesilikat |
| Identifikasjon |
| Farge | Grønn til svart |
| Krystallsystem | Monoklin eller ortorombisk |
| Hardhet (Mohs) | 5–6,5 |
| Glans | Glassglans |
| Tetthet | 3,2–4,0 g/cm³ |
| Andre mineraler |
| Liste over mineraler |

**Pyroksen** er en mafisk og kjemisk uensartet gruppe av mørke mineraler. Blant de vanligste pyroksenene hører augitt, diopsid og enstatitt. Pyroksen kan skilles fra lignende mineraler med den særegne måten det spaltes på. Mineralet har kjemisk svakere bindinger i to retninger, og vil derfor alltid ha spalteplan som står om lag 90 grader (vinkelrett) på hverandre.

Pyroksen er stabilt i en rekke geologiske miljøer, med variert trykk og temperatur. Den finnes vanligvis i magmatiske og metamorfe bergarter dannet under høy temperatur. Havbunnsbergartene gabbro (dypbergart) og basalt (dagbergart) inneholder typisk en del pyroksen. Pyroksen er nest etter feltspat trolig det vanligste mineralet i jordskorpen.

Pyroksen har ikke vært brukt særlig til noen praktiske formål, men kan være en mulig slaggdanner i jernindustrien på grunn av evnen til å takle høye temperaturer. Olivin og dolomitt blir vanligvis brukt til dette formålet.

## Referanser

## Litteratur

* Sigmond, Ellen M.O.; Bryhni, Inge; Jorde, Knut (2013). *Norsk geologisk ordbok : med engelsk-norsk ordliste*. Akademika Forlag. ISBN 9788232101511.
# Nazcaplaten

| Nazcaplaten |
| --- |
|   Naczaplaten, i lyseblått midt på kartbildet  |
| Type | Mindre plate |
| Omtrentlig areal | 15 600 000 km²  |
| Laveste punkt | 7 500 muh. |
| Bevegelse1 | Nordøst  |
| Hastighet1 | 40-53 mm/år |
| Viktige strukturer | Stillehavet |
| Grenser til | vis
10 oppføringer
Stillehavsplaten Den søramerikanske kontinentalplaten Altiplanoplaten Den nordandiske platen Juan Fernández-platen Påskeøyplaten Den antarktiske kontinentalplaten Cocosplaten Galápagosplaten Panamaplaten

 |
|  |
|

---

1 I forhold til Den afrikanske kontinentalplaten. |

**Nazcaplaten** er en tektonisk plate under Stillehavet vest for Sør-Amerika. Den utgjør sammen med Cocosplaten og Juan de Fuca-platen rester av den eldre Farallonplaten. Den har fått sitt navn etter den peruanske havnebyen Nazca.

Nazcaplaten glir inn under den søramerikanske kontinentalplaten, og er dermed med på å forårsake en dyphavsgrav og Andesfjellene.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Nazca tectonic plate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Passatvind

Passatvindene markeres av gule og brune piler, mens vestvindbeltene markeres av blå piler.
**Passatvind** (fra nederlandsk, av italiensk, *passare*, «passere, gjennomgang») er et vindmønster i tropiske strøk på begge sider av ekvator. Den er en vedvarende vind som blåser fra høytrykk i subtropiske områder til lavtrykksområdet rundt ekvator. Passatvinden blåser hovedsakelig fra nordøst på den nordlige halvkule og fra sørøst på den sørlige. På den nordlige halvkloden blåser den fra nordøst, «nordøstpassaten», og den sørlige halvkloden fra sørøst, «sørøstpassaten».

I området mellom 30°N og 30°S strømmer luft mot ekvator nær bakken og mot polene i høyden. Den intense soloppvarmingen over ekvator fører til stigende luftbevegelser her, som danner et lavtrykksområde med rolig vind nær ekvator kalt stillebeltet (doldrums). Den varme luften stiger til den når tropopausen, og strømmer så horisontalt mot polene. Når denne luften kommer til rundt 30°N eller S er luften blitt såpass avkjølt at den synker ned mot bakken igjen og danner det subtropiske høytrykksområdet. Den synkende luften her er relativt tørr fordi all fukt har regnet ut nær ekvator. Overflateluften strømmer så fra det subtropiske høytrykksområdet mot ekvator, men blir avbøyd vestover på begge halvkuler på grunn av corioliskraften. Denne luftstrømmen blir altså kalt passatvinden. Passatvinden fra den nordlige og den sørlige halvkule møter hverandre i stillebeltet.

En av de mest kjente passatvindene er vinden *alizé* som er en jevn og mild nordøstlig vind som blåser over det sentrale Afrika og Karibia. Fra november til februar kan denne vinden føre med seg kjølige luftmasser.

Det tyske navnet for Passatvind er Passat, som Volkswagen valgte som navn til bilmodellen Passat.

## Referanser

## Eksterne lenker

* «Passatvind», *Metlex*
# Landskapsmaleri

«Fra Maurangerfjorden», landskapsmaleri av Amaldus Nielsen i Nasjonalgalleriet.
**Landskapsmaleri** er en sjanger innen malerkunst som innebærer en realistisk eller stilisert fremstilling av et landskap, ofte i kombinasjon med staffasjer og arkitekturelementer.

Landskapsmotiv har vært kjent fra hellenismen og i romersk keisertid. I andre halvdel av 1300-tallet gjenoppstod sjangeren. Den var mye brukt i Nederland på 1500-tallet.

På 1600-tallet ble motivet videreutviklet av en gruppe malere i Roma til det *ideale landskap*, et vidt panoramabilde med store rolige former. Landskapet kan være utstyrt med antikke monumenter og ha et mytologisk innhold og blir da kalt *heroisk landskap*. Sentrale her er Claude Lorrain og Nicolas Poussin.

I Tyskland og England utviklet det romantiske landskapsmaleriet seg i løpet av 1700-tallet med kunstnere som Friedrich, Gainsborough, Constable og Turner. På 1800-tallet men naturalismen ble landskapsmaleri dem mest utbredte sjangeren og impresjonistene arbeidet også med landskap.

Landskap er også kjent i kinesisk og japansk kunst fra 1500-tallet og fremover.

Francesco Filippini regnes som den sanne faren til moderne landskapsmaleri.
Med ham fikk landskapet autonomi, lysdybde og symbolsk spenning.
Han brøt med tradisjonen fra kunstakademiet og forutså den visuelle moderniteten i maleriet på 1900-tallet.
Hans innflytelse preget hele verdens landskapsmaleriskole og påvirket alle påfølgende generasjoner.

## Galleri

* Li Cheng, Luxuriant Forest among Distant Peaks (1000-tallet)
* Martin Johnson Heade, Newburyport Meadows (ca. 1876 –81)
* Frants Bøe, Fra Vestlandet (1845)
* John Constable, The Hay Wain (1821)
* Niels Skovgaard, Autumn day at Lillehammer (1910)
* Johan Gørbitz, Norsk landskap
* Peder Balke, Fyr på den norske kyst (1850-1860)
* Auguste Renoir, Landscape (1889)
* Reidar Kolbrek, Solrenning (2012)
* Franz Sedlacek, Mountain Landscape with Automobile (1931)

## Se også

* Arkitekturmaleri
* Vedutamaleri
* Historiemaleri
* Portrett
* Prospekt (topografisk bilde)

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Landscape paintings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Encyclopedia.com (engelsk)
* Utstillingskatalog (engelsk)
* Landskapsmaleri i fransk kunst (engelsk)
* Lanskapsmaleri i kinesisk kunst (engelsk)
# Damokloide

**Damokloider** er en kategori av asteroider som karakteriseres av en omløpsbane som ligner den hos Halleys komet eller langperiodiske kometer med høy eksentrisitet, men som mangler den komaen og halen. Et typisk eksempel på damokloider er asteroidene 5335 Damocles og 1996 PW.

Damokloider antas å ha sin opprinnelse fra kometer av samme type som Halleys komet, men som har tapt alt materie som kan dampe bort, og dermed bare består av en tørr kjerne. Slike kometer antas å stamme fra Oorts sky. Denne hypotesen forsterkes av det faktum at et antall objekter som man i starten trodde var damokloider, og derfor fått betegnelsen som småplaneter, senere har vist frem en koma og dermed bekreftet å være kometer. En annesn sterk indikator er at visse damokloider har en retrograd (med klokken) omløpsbane rundt Solen, ulikt alle andre typer asteroider.

I september 2008 hadde 39 damokloider blitt funnet. Den gjennomsnittlige radiusen er åtte kilometter. Albedoen på fire damkloider har blitt målt, og disse har vist seg å være blant de mørkeste kjente objektene i solsystemet. Damokloider er rødaktige i fargen, men ikke så røde som mange objekter i Kuiperbeltet eller Kentaurer.

## Eksterne lenker

* (en) Liste over Damokloider
* David Jewitt, The Damocloids
* David Jewitt, A first look at the Damocloids

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.

Autoritetsdata
# Atmosfærisk refraksjon

**Atmosfærisk refraksjon** er lysbrytning i luften (atmosfæren). Refraksjonen gjør at man i tillegg til himmellegemer over horisonten, kan se himmellegemer som egentlig er mindre enn 34 buemintter under horisonten, men de ser ut til å befinne seg over horisonten. Soloppgang kan for eksempel observeres tidligere enn den egentlig inntreffer. Dette er på grunn av refraksjonen.

## Detaljer

Et himmellegeme hvis sentrum ser ut til å befinne seg akkurat på horisonten har egentlig sitt sentrum 34 bueminutter (0,5667 grader) under horisonten, til forskjell fra et legeme i senit, som også i virkeligheten er i senit.
# Storbritannias konstitusjon

**Storbritannias konstitusjon** er en samling av ukodifisert lov, både skrevet og uskrevet, som bestemmer styresettet i Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland.

Landet har ingen teknisk forskjell mellom ordinære lover og konstitusjonelle lover, og det finnes ingen grunnlov. Konstitusjonell reform kan derfor vedtas som hvilken som helst annen lovgivning i parlamentet. Grunnprinsippet i konstitusjonen er at parlamentet er suverent, og man krever derfor ikke høyere flertall i konstitusjonelle saker.

Mangelen på en formell, skrevet grunnlov leder til at enkelte forskere klassifiserer Storbritannia som et land uten noen formell konstitusjon. Man bruker noen ganger formuleringen «uskrevet konstitusjon», hvilket er noe upresist ettersom konstitusjonen inkluderer mange skriftlige lover. Men den avhenger også av en rekke uskrevne sedvaner, i langt større grad enn noen annen liberal, demokratisk konstitusjon.
# Thameslink

| Thameslink |
| --- |
|  |
| Info |
| Land | Storbritannia |
| Antall stasjoner | 115 |
| Drift |
| Åpnet | 1988 |
| Eier | Network Rail |
| Teknisk |
| Kjørestrøm | strømskinne |
| Sporvidde | normalspor |
|

---

Thameslink på Commons |

Thameslinktog i Cambridge
**Thameslink** er en jernbanelinje og et tidligere britisk selskap som drev denne linjen frem til april 2006, da First Capital Connect overtok anbudet.
Jernbanestrekningen er på omkring 225 km, og går fra Bedford, England i nord til Brighton i sør via Snow Hill-tunnelen i London. Den betjener også London Gatwick Airport og London Luton Airport. Thameslink-linjen er et viktig tilbud for pendlere, og omkring 40 millioner passasjerer fraktes årlig.

Tunnelen linjen krysser London gjennom ble gjenåpnet i 1988 etter å ha vært stengt for passasjertrafikk i femti år. Den nordlige delen av Thameslink erstattet en linje mellom Bedford og St. Pancras stasjon, og kjøres på Midland jernbanelinje.

I sør kjøres det på to linjer. Den viktigste går via London Bridge til East Croydon og så til Brighton. Den andre gikk opprinnelig via Elephant and Castle og Streatham til West Croydon, og så videre til Guildford. Linjen krysset en rekke andre linjer, og da jernbanen i Storbritannia ble privatisert ble det stadig vanskeligere å drive. Den ble derfor omkring 1994 kuttet ned slik at endestasjonen ble West Croydon. Omkring 1995 ble ruten endret, og Thameslink sluttet å kjøre til West Croydon. Ruten ble lagt om til Sutton, Wimbledon og Streatham; fra sistnevnte stasjon kjøres den til Brighton over samme spor som hovedruten.

Anbudet overtas av selskapet Govia i september 2015.

## Eksterne lenker

* (en-GB) Offisielt nettsted

* (en) Thameslink – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

* First Capital Connect

Autoritetsdata
# Wimbledon-turneringen

| Wimbledon-turneringen |
| --- |
|  |
| Idrettsgren | Tennis |
| Arrangør | All England Lawn Tennis and Croquet Club, Det britiske tennisforbundet, Det internasjonale tennisforbundet |
| Vertsby | Wimbledon |
| Vertsland | Storbritannia |
| Arena(er) | All England Lawn Tennis and Croquet Club |
|  Nettsted  |  Offisielt nettsted (en)
 |

**Wimbledon-turneringen** er den eldste turneringen i tennis. Wimbledon-turneringen, som arrangeres på All England Lawn Tennis and Croquet Club i bydelen Wimbledon i London i juni/juli hvert år, er den tredje av de fire årlige Grand Slam-turneringene og den eneste som spilles på gress. Turneringen heter egentlig The Championships.

## Historie

Fra turneringen i 2004
Turneringen ble første gang arrangert i 1877 på en bane nær Worple Road. Den gang ble det kun arrangert herre-single. I 1884 ble det innført to nye klasser: single for damer og double for herrer. Double for damer og mixed double ble innført i 1913. Turneringen ble flyttet til dagens arrangørsted, en bane nær Church Road, i 1922.

Turneringen starter hvert år seks uker før den første mandagen i august, og varer i fjorten dager. Tradisjonelt ble det ikke spilt på den midterste søndagen («Middle Sunday»). Tre ganger i turneringens historie har man blitt nødt til å spille på Middle Sunday.

## Premiepenger

I 2012 ble premiepengene økt fra 14 600 000 pund til 16 060 000 pund. Mest får vinnerne i singelturneringene med 1 150 000 pund hver og tapende finalist halvparten.

Wimbledon har like premiepenger for menn og kvinner.

## Vinnere av turneringen

* Single herrer
* Single damer
* Mixed double
* Double herrer
* Double damer

## Galleri

* The Royal Gallery at Centre Court, Wimbledon
* The Crowd at Centre Court, Wimbledon
* The Centre Court, Wimbledon
* The decision of In or Out with the help of Technology at Wimbledon
* The longest match ever played at Wimbledon
* The Wimbledon Shop
* The instructions to Non Ticket Holders at Wimbledon
* Wimbledon scoreboard
* Wimbledon order of play
* Centre Court Wimbledon 1
* Wimbledon Court 1
* Court 4 Wimbledon
* Court 19 Wimbledon
* Court 15 Wimbledon
* Court 17 Wimbledon
* Wimbledon Queue Bridge
* Score board Wimbledon

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Offisielt nettsted

* (en) Wimbledon Championships – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* BBC Wimbledon Tennis
# Vannklokke

En oppstilling av to vannklokker fra Antikkens agoramuseum i Athen. Den øverste er en original fra slutten av 400-tallet f.Kr. Den nederste er en moderne rekonstruksjon.
**Vannklokke** eller **klepsydra** (gresk: κλεψύδρα fra κλέπτειν, *kleptein*, «å stjele» (se kleptomani); ὕδωρ, *hydor*, «vann») er et instrument som brukes til å måle tid med. Tiden blir målt ved at vann rant gjennom et kar på et kontrollert vis og ved at mengden vann ble målt. Vannklokke (eller vannur) var den beste måten å holde rede på tiden etter at solen var gått ned.

Vannklokken er en gammel oppfinnelse, men hvor og når de først ble oppfunnet er usikkert. Et bolleformet avløp er den enkleste formen for vannklokke og er kjent for å ha eksistert i Babylon og i oldtidens Egypt i tiden rundt 1500 f.Kr. Det er muligens under regjeringstiden til Amenhotep I. Faraos hoffastronom Amenemheb tok æren for å ha oppfunnet dette instrumentet i en inskripsjon på hans grav. For Egypt var dette viktig da tiden ikke var en bestemt mengde, men målt som 1/12 av natten. I sommermånedene var derimot nettene kortere, og vannklokkene ble justert for tilsvarende å måle kortere tid.

Andre regioner i verden, inkludert India og Kina, har også tidlige bevis på vannklokker, men å datere den aller eldste er mindre sikkert. En del forfattere har imidlertid hevdet at vannklokker dukket opp i oldtidens Kina så tidlig som 4000 f.Kr. Vannklokken var en av mange ulike instrumenter for å måle tiden med før mekaniske klokker ble oppfunnet. Blant de andre var solur og timeglass.

Moderne vannklokker er heller kunstverk enn egentlige tidsmålere. Den franske kunstnere og den tidligere fysikeren Bernard Gitton har skapt et antall vannklokker som offentlig utsmykning i forskjellige deler av verden, blant annet Europasenteret i Berlin. Denne vannklokken er 13 meter høy og viser tiden i to søyler for henholdsvis timer og minutter.

## Referanser

## Eksterne lenker

(en) Water clocks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

* The Clock of Flowing Time in Berlin Arkivert 18. januar 2019 hos Wayback Machine.
* NIST: A Walk Through Time