Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Hertug

Fyrstelige og adelige titler
Keiser og keiserinne

---

Konge og dronning

---

Kurfyrste og kurfyrstinne

---

Storhertug og storhertuginne

---

Erkehertug og erkehertuginne

---

Hertug og hertuginne

---

Storfyrste og storfyrstinne

---

Markgreve og markgrevinne

Marki og markise

---

Fyrste og fyrstinne

---

Greve og grevinne

---

Borggreve og borggrevinne

Vicomte og vicomtesse

---

Baron og baronesse

Friherre og friherrinne

---

Ridder og dame

---

Edler og edle

---

Herre og dame

**Hertug** (femininum *hertuginne*) var opprinnelig en valgt hærfører, og er i dag en tittel for enkelte av de høyeste europeiske adelsmenn eller mannlige medlemmer av kongehus, ofte knyttet til et hertugdømme, som de kun i få tilfeller fremdeles regjerer over. Tittelen forekommer også som storhertug eller som erkehertug. Ordet kommer fra middelnedertysk *hertoch*.

Det gjøres et viktig skille mellom hertugelige familier som var suverene fyrster, dvs. at de hersket over en stat kalt et hertugdømme, og hertugelige familier som har mottatt hertugtittelen som en adelstittel av en fyrste.

## Eksempler

De få norske hertugene var Skule Bårdsson og Håkon V Magnusson, i tiden før han ble konge.

I Sverige har prinser og prinsesser tittelen hertug/hertuginne over et landskap. Prins Carl Philip er hertug av Värmland, hans niese Leonore er hertuginne av Gotland.

I Storbritannia har flere av kongehusets prinser tittelen hertug over et landskap. Storbritannias kronprins gis to hertug-titler; hertug av Cornwall og hertug av Rothesay.

## Hertugkroner

Det finnes rangkrone for hertug, men rangkronens utforming varierer med de forskjellige land og tidsperioder.

## Se også

* Monark
* Hertuginne
* Storhertug
* Erkehertug

## Referanser
# Ci (lyrikk)

**Ci** (kinesisk: 詞, eller 辭, pinyin: *cí*) er en kinesisk form for lyrikk som utviklet seg under Liang-dynastiet etter inspirasjon fra *Shijing* og *Yuefu*.

Det dreide seg opprinnelig om folkelige uttrykk for lengselsfølelser slik en delvis fiktiv person skulle oppleve dem. Det oppstod ofte anonymt, ikke minst i de større byenes bordellområder. Stilen ble grepet fatt i av store kinesiske diktere som åpnet lyrikkstilen for et bredere tematisk spektrum. Ci-diktningen nådde et høydepunkt under Song-tiden, og både Taizong- og Renzong-keiserne bidro til dens popularitet.

I formen var ci-diktene heller fri, og var ikke bundet av de mangfoldige begrensninger som lyrikkstiler som for eksempel *Gushi* eller særlig *Jintishi*. De ble imidlertid sunget til bestemte fastlagte melodier som var å finne i rikholdige håndbøker. Særlig berømt er en håndbok med 875 melodier til utvalg (*Cilü*) og en annen med 826 melodier med 2306 varianter (*Cipu*).

Til de viktigste *ci*-diktere hører Wen Tingyun, Wei Zhuang, Li Houzhu, Su Dongpo, Liu Yong, Xin Qiji og Ouyang Xiu.

## Litteratur

* Helwig Schmidt-Glintzer: *Geschichte der chinesischen Literatur*, Bern 1990, ISBN 3406453376
# Han Gengshidi

| Han Gengshidi |
| --- |
| Født |  Zaoyang |
| Død | desember 25  Han-dynastiet |
| Beskjeftigelse | Monark  |
| Embete | * Keiser av Kina (23–25)
 |
| Ektefelle | 趙萌の娘 (更始帝の正室) |
| Far | 劉子張 |
| Barn | Liu Li Liu Qiu |
| Nasjonalitet | Gengshi regime Xin-dynastiet |

**Keiser Gèngshĭ av Hàn** (tradisjonell kinesisk: 漢更始帝; forenklet kinesisk: 汉更始帝; hanyu pinyin: *Hàn Gèngshĭ dì*; død 25 AD), født **Liú Xuán** (劉玄), også kjent som stilnavn **Shènggōng** (聖公), posthumt navn **prins Wǔshùn av Huáiyáng** (淮阳武順王), var keiser av det gjenopprettede kinesiske Han-dynastiet fra 23 til 25, etter Wang Mangs Xin-dynasti hadde mistet makten. Han ble etterfulgt av Han Guangwudi, som grunnla Det senere, "østlige" Hàn-dynastiet. Han endte opp med å bli avsatt av chimei-opprørerne, og få måneder etter hans nederlag ble han kvelt til døde.

## Litteratur

* Josef Guter: *Lexikon zur Geschichte Chinas. Sieben Jahrtausende im Überblick.* Marix-Verlag, Wiesbaden 2004, ISBN 3-937715-40-1.
# Slaget ved Tongguan

| Tóngguān Zhīzhàn 潼關之戰 |
| --- |
| Konflikt: De tre rikers tid |
|  Xu Chu og Ma Chao, bilde fra Sommerpalasset. Kartet viser områdene under Cao Caos kontroll. |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | Mars-september 211 AD |
| Sted | Tongguan, i Shǎnxī |
| Resultat | Avgjørende seier til Cao Cao |

 |
| Stridende parter |
| Guānxī-koalisjonen | Cao Cao |
| Kommandanter og ledere |
| **Ma ChaoHan Sui**
Hou Xuan
Cheng Yin
Yang Qiu
Li Kan
Zhang Heng
Liang Xing
Cheng Yi
Ma Wan
Peng De
Ma Dai | **Cao Cao**
Cao Ren
Xu Chu
Jia Xu
Xu Huang
Xihou Yuan
Zhang He
Zhou Ling
Zhong Yao |
| Styrker |
| ~80-90.000 Hevdet ~100.000 | ~60-65.000 |
| Tap |
| ~35.000 | ~10.000 |
|  |

En illustrasjon av Mǎ Chāo fra Qing-dynastiet.

| Avgjørende slag og felttog under  Han-dynastiets fall og de tre rikers tid 184-280 |
| --- |
|  De gule turbaner - Dong Zhuo - Guandu - Chibi - Tongguan - Yizhou - Hanzhong - Yiling  - Nanzhong - Zhuge Liang - Jiang Wei - Shu -Wu |

**Slaget ved Tóngguān** (tradisjonell kinesisk: 潼關之戰; forenklet kinesisk: 潼关之战; hanyu pinyin: *Tóngguān Zhīzhàn*) ble utkjempet mellom krigsherren og Hàn-statsministeren Cao Caos styrker og en koalisjon av Guānxī-styrker ("vest for passet," i.e. Hangu-passet), ledet av Ma Chao (hvis far, krigsherren Ma Teng, ble holdt som gissel og henrettet av Cao Cao) og hans blodsbror Han Sui (som også hadde vært Ma Tengs rival i kampen for de vestlige områdene), fra mars til september 211, på slutten av Han-dynastiet og forspillet til de tre rikers tid i Kinas historie. Slagets årsak var Cao Caos ekspansjon vestover, som førte til opprør i Guanxi, og endte med en seier til Cao over Guanxi-styrkene, som førte til at han fikk kontrollen over Guanzhong-regionen.

Autoritetsdata
# Zhang Jiao

| Zhang Jiao |
| --- |
|  |
| Født | 2. århundre Ningjin (Han-dynastiet) |
| Død | 184  |
| Beskjeftigelse | Politiker  |
| Søsken | Zhang Bao Zhang Liang |
| Nasjonalitet | Østre Han-dynasti |
|

---

Zhang Jiao på Commons |

**Zhang Jiao** (forenklet kinesisk: 张角; pinyin: *Zhāng Jiǎo*, død 184) eller **Zhang Jue** (*Zhāng Jué*) var anføreren av de gule turbaners opprør i senere del av Han-dynastiets tid i Kina. Han skal ha vært nevø av Zhang Daoling, grunnleggeren av Tianshi-sekten.

Zhang Jiao var tilhenger av daoismen. Han tok tittelen *Store læremester* og ledet De gule turbaner med sine brødre Zhang Bao og Zhang Liang. Hans prosjekt tok navnet *Himmelske vei* eller *Fredens vei*. De gule turbaner var fortørnet over de høye skatter keiserhuset innkrevde, og gikk i år 184 til opprør som skulle spre seg over hele keiserriket. Keiser Ling handlet raskt, og utvidet generalenes og provinsguvernørenes myndighet sterkt.

Dette skulle i sin tid innebære en desentralisering av makten som i seg selv ble et stort problem. I løpet av de neste ti år ble De gule turbaners opprør slått ned på sted etter sted.

Zhang Jiao døde selv av sykdom.

Autoritetsdata
# Meng Huo

| Meng Huo |
| --- |
| Meng Huo. Illustrasjon fra en Qing-utgave av *Beretningen om de tre kongedømmer* |
| Født | 2. århundre Nanzhong |
| Død | 3. århundre Shu Han |
| Beskjeftigelse | Militært personell  |
| Nasjonalitet | Shu Han |
|

---

Meng Huo på Commons |

**Meng Huo** (孟獲) var en aristokrat i regionen Nanzhong, sør for Shu Han, i de tre rikers tid i Kina. Han var involvert i mange trefninger med Shu Han, og som gjengjeldelse gikk Shus strateg Zhuge Liang til full invasjon av Nanzhong. Etter at han var blitt tatt til fange av Zhuge Liang syv ganger, kapitulerte Meng Huo og sverget troskapsed til Shu Han.[*trenger referanse*]

I den offisielle historieskrivning fremstår Meng Huo som han-kineser.[*trenger referanse*] Imidlertid overskygges dette i folkloren av Luo Guanzhongs delvis fiktive skildring i *Beretningen om de tre kongedømmer*, der Meng fremstilles som en stammeleder fra de sørlige barbarers rekker.[*trenger referanse*]

I romanen var Meng Huo gift med den fiktive Fru Zhurong, som skal ha nedstammet fra ildguden, Zhu Rong.

## Litteratur

* Chen Shou (3. årh). *Sanguozhi*.
* Luo, Guanzhong (2004). *Romance of the Three Kingdoms (Sanguo Yanyi)*. University of California Press. ISBN 0-520-22503-1.
* Pei Songzhi (5. århundre). *Sanguozhi zhu*.

Autoritetsdata
# Pang Xun

| Pang Xun |
| --- |
| Født | 9. århundre |
| Død | 14. okt. 869   |
| Beskjeftigelse | Militært personell  |
| Nasjonalitet | Tang-dynastiet |

**Pang Xun** (kinesisk: 龐勛, død 14. oktober 869) var en kinesisk opprørsleder. Han anførte opprørssoldater fra prefekturet Xu (i dagens Xuzhou) mot keiser Yizong av Tangdynastiet fra 868 til 869. Han ble tilslutt beseiret og drept av general Kang Chengxun, som var assistert av shatuo-generalen Zhuye Chixin.

## Litteratur

* *Xin Tangshu*, vol. 148.
* *Zizhi Tongjian*, vol. 251.
# Song Jiang

| Song Jiang |
| --- |
|  |
| Beskjeftigelse | Brigand, rebel  |
| Nasjonalitet | Song-dynastiet |
|

---

Song Jiang på Commons |

**Song Jiang** (kinesisk: 宋江) var en røverhøvding som opererte i 1100-årene i Song-dynastiet. Han stammet fra fylket Yuncheng og hans bande var aktiv i provinsene Shandong og Henan.

Song Jiang opptrer også som en figur i *Fortellinger fra myrlandet*, en av de fire store klassiske romaner i kinesisk litteratur.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Zhang Shicheng

| Zhang Shicheng |
| --- |
|  |
| Født | 1321 Dafeng |
| Død | 1367  |
| Beskjeftigelse | Rebel  |
| Nasjonalitet | Yuan |
|

---

Zhang Shicheng på Commons |

**Zhang Shicheng** (forenklet kinesisk: 张士诚, tradisjonell kinesisk: 張士誠, pinyin: *Zhāng Shìchéng*; født 1321 i dagens Dafeng i Yancheng i Jiangsu i Kina, død 1367） var en av anførerne for De røde turbaners opprør under Yuandynastiets Kina. Han etablerte senere kongedømmet *Dazhou* og tok regjeringsnavnet **Tianyou** (天佑).

## Referanser
# De røde turbaners opprør

**De røde turbaners opprør**  (kinesisk: 紅巾之亂, pinyin: *Hóngjīnzhīluàn*, 1351-1368) var en serie sosialreligiøse opprør i Kina anført av det kinesiske hemmelige selskap Den hvite lotus og som var rettet mot det regjerende Yuan-dynastiet.

## Bakgrunn

Opprørernes fremrykming fra 1359 til 1361
Opprørernes fremrykning fra 1362 til 1366
I 1333 var det mongolske Yuan-dynastiet i store vanskeligheter. Den gule flod gikk til stadighet over sine bredder og skapte ødeleggende oversvømmelser, og andre naturkatastrofer fant også sted. Samtidig hadde Yuan-dynastiet store kostnader knyttet til forsvaret av det store keiserdømmet. Dette løste man ved økt skattetrykk, og hovedbyrden falt på vanlige han-kinesere.

## De røde turbaners hær

De røde turbaners hær som ble satt inn mot Yuan-styrkene ble organisert av tilhengerne av Den hvite lotus og av manikeismen. Navnet «røde turbaner» skyldtes at de hadde røde bannere og bar røde turbaner.

Opprørene begynte litt her og der. Først brøt de ut ved kysten i provinsen Zhejiang, der han-kineseren Fang Guozhen og hans menn angrep en gruppe Yuan-embedsmenn. Etter det ble opprør under ledelse av «hvite lotus»-anføreren Han Shantong i området nord for Den gule flod senteret for den antimongolske bevegelse..

I 1351 planla Den hvite lotus et regelrett opprør, men planene ble røpet. Han Shantong ble arrestert og henrettet av Yuan-regjeringen. Etter hans død overtok andre lederskapet; Liu Futong sammen med Han Liner (sønn av Han Shantong). Snart etter bredte opprøret seg til området sør for Yangtsefloden. Der kalte de seg «de sørlige røde turbaner». Blant deres ledere kan fremheves Xu Shouhui og Chen Youliang.

## Avslutning

En av de viktigere lederne for De røde turbaner var Zhu Yuanzhang. Først fulgte han Guo Zixing; han giftet seg senere med Guos datter. Etter Guos død ble Zhu lederen for Guos opprørsstyrker.

Mellom 1356 og 1367 ledet Zhu en rekke kampanjer for å underkue sine motstandere i De røde turbaners bevegelse. Med å spille konkurrentene mot hverandre sjaltet han dem ut den ene etter den andre, først Chen Youliang så Zhang Shicheng og så Fang Guozhen. Til slutt druknet han Han Liner. Han blåste så til et kinesisk nasjonalt opprør, og vant stor folkelig stltte.

I 1368 utropte Zhu Yuanzhang seg selv til keiser i Yintian (Nanjing). Han er gått inn i historien som Hongwu-keiseren av Ming-dynastiet. Det følgende år erobret Ming-styrkene Dadu (Beijing), og dermed var Yuan-dynastiet uigjenkallelig over.

## Referanser

## Litteratur

* Frederick W. Mote, Denis Twitchett (Hrsg.): *The Cambridge History of China. Vol. 7, The Ming Dynasty, 1368–1644, Part I.* Cambridge Univ. Press, Cambridge 1988, ISBN 0-521-24332-7
* Jeremiah Curtin: *The Mongols. A History.* Greenwood, Westport/Conn 1972 (Nachdruck der Originalausgabe von 1908)
* Jacques Gernet: *Die chinesische Welt.* Suhrkamp, Frankfurt am Main 1979, ISBN 3-458-05503-7
# Han Shantong

| Han Shantong |
| --- |
| Født | 1318 |
| Død | 26. jan. 1355   |
| Beskjeftigelse | Politiker  |
| Ektefelle | Empress Dowager Yang |
| Barn | Han Lin’er |
| Nasjonalitet | Yuan |

**Han Shantong** (kinesisk: 韓山童, pinyin: *Hán Shāntóng*, født i Yingzhou i Henan i Kina, død 1351) var en av De røde turbaners første opprørsledere. Han hevdet å være etterkommer av Song Huizong (1082–1135), den siste keiser av det nordlige Song-dynasti, og kjempet mot Yuandynastiet.

En enkeltstående historisk referanse om Han Shantongs bestefar som med i en en samling av *de hvite lotuser* utviklet seg gjenno årene hans lære var del av en gammel hemmelig tradisjon. Dette er imidlertid tilbakevist av historikeren Ter Haars forskning.

## Referanser
# Xu Shouhui

| Xu Shouhui |
| --- |
| Født | 14. århundre Huanggang |
| Død | 1360  |
| Embete | * Keiser av Kina
 |
| Nasjonalitet | Yuan Tianwan |

Kinesiske opprørere, med markering av Xu Shouhuis styrker
**Xu Shouhui** (tradisjonell kinesisk: 徐壽輝, forenklet kinesisk: 徐寿辉, pinyin: *Xú Shòuhuī*, Wade-Giles: *Hsü Shou-hui*, født i Luotian i provinsen Hubei i Kina, død i 1360) var en kinesisk opprørsleder som utropte seg selv til keiser på Yuandynastiets tid. Han er også kjent under navnet **Xu Zhenyi** (真一 eller 真逸, W-G *Hsü Chen-i*).

Xu var opprinnelig tøyhandler. I august 1351 arbeidet han og andre i Qizhou (蘄州) for å opprette De røde turbaners hær. Snart etter erobret de Qishui (蘄水) og gjorde byen til kommandopost og hovedstad for det de utropte til keiserriket Tianwan (天完). Xu utropte seg til keiser og tok eranavnet Zhiping (治平). Etter at han erklærte seg å være en reinkarnert Milofo (彌勒佛下生) fikk han stor tilslutning. Han lovet å «styrte de rike og fremme de fattige» (摧富益貧). I 1352 invaderte han mer av Hebei, og rykket så inn i Jiangxi, Anhui, Fujian, Zhejiang, Jiangsu og Hunan.

Etter et tilbakeslag påført ham av Yuandynastiets mongolske styrker trakk han seg tilbake til fjellene i Huangmei (黃梅山), men gikk til angrep igjen i 1355, og flyttet sin hovedstad til Hanyang.

Fem år etter ble Xu Shouhui snikmyrdet av sin våpenbror Chen Youliang. Dermed brøt Tianwanriket sammen.

## Referanser

Autoritetsdata
# Chen Youliang

| Chen Youliang |
| --- |
| Født | 1320 Hubei |
| Død | 23. aug. 1363   Poyangsjøen |
| Beskjeftigelse | Militær leder  |
| Embete | * Keiser (1360–1363)
 |
| Far | Chen Pucai Trần Ích Tắc |
| Søsken | Chen Youren |
| Barn | Chen Li |
| Nasjonalitet | Yuan |
| Gravlagt | Tomb of Chen Youliang |
|

---

Chen Youliang på Commons |

**Chen Youliang** (tradisjonell kinesisk: 陳友諒, forenklet kinesisk: 陈友谅, pinyin: *Chén Yǒuliàng*, Wade-Giles: *Ch'en Yu-liang*; født 1320 i Mianyang 沔陽 i det som nå er provinsen Hubei i Kina, død 23. august 1363) var grunnleggeren av opprørerriket Dahan (大漢, Store Han) sent i Yuan-dynastiets tid i Kina.

## Liv og virke

### Bakgrunn

Chen Youliang hadde opprinnelig slektsnavnet Xie 謝. Han kom fra fiskerbakgrunn, og fikk etter hvert arbeid som distriktsembedsmann.

### Opprører

Som general i de røde turbaners opprør kjempet han under Ni Wenjun (倪文俊). Chen drepte senere Ni under foregivende at Ni skal ha hatt planer om å myrde Xu Shouhui, deres øverste leder. Senere drepte han også Xu.

I 1357 utropte han seg selv til konge av Han i Jiangzhou (江州, i dag Jiujiang i Jiangxi), og neste år til keiser, etter Xus død. Hans æranavn, og selve rikets navn, var Dahan.

I tiden fra 1359 til 1363 var Chens flåtestyrke den sterkeste i Yangtzeflodens øvre løp. Han var minst like mektig som den unge leder Zhu Yuanzhang, som senere ble keiser av Ming-Kina.

I 1360 innledet Chens flåte og hær en langvarig krig mot Wu – som den gang hadde sitt høykvarter i Jiqing (nå Nanjing) og senere tok navnet Ming i 1368. Et angrep på Wu-hovedstaden slo feil på grunn av Wus utmerkede kunnskap om fiendens slagplaner (noe som nok skyldtes at den del av Chens flåte tidligere samme år hadde byttet side). Krigen kulminerte med slaget på Poyangsjøen der Wu-flåten etter tre dagers kamp klarte å seire over Chen Youliangs større flåte.

En måned etter slaget forsøkte Chens flåte å komme seg ut av Poyangsjøen, og i forsøket falt Chen; han skal ha blitt rammet av en pil i hodet. Han ble 43 år gammel.

Han ble etterfulgt av sin sønn, Chen Li (陳理), som snart etter ble angrepet av Wus flåte og hær. Det tok Wu ytterligere to år å erobre Chens rike, men i april 1365 var Han-riket en saga blott og alle dets områder ble del av Wus maktområde.

## Referanser

## Litteratur

* Edward Dreyer: *Early Ming China: A Political History*, Stanford: Stanford University Press. ISBN 0-8047-1105-4.
* The Cambridge History of China bind 7, sidene 65-89 (denne delen skrevet av Dreyer)
# Lê Thái Tổ

| Lê Thái Tổ |
| --- |
| Statue av Lê Thái Tổ foran byhallen i Thanh Hóa-provinsen, hvor han ble født. |
| Født | 10. sep. 1384 Thanh Hoa |
| Død | 1433  Hanoi |
| Beskjeftigelse | Monark, militært personell, monark  |
| Embete | * Keiser (1428–1433)
 |
| Ektefelle | Phạm Thị Ngọc Trần |
| Far | Lê Khoáng |
| Søsken | Li Chu |
| Barn | Lê Thái Tông |
| Nasjonalitet | Lê-dynastiet |
|

---

Lê Thái Tổ på Commons |

**Keiser Lê Thái Tổ** (hán tự: 黎太祖; født 1384 eller 1385, død 1433), født **Lê Lợi** (黎利), var en vietnamesisk keiser og grunnleggeren av Lê-dynastiet. Fra 1418 ledet han en vietnamesisk motstandsbevegelse mot den fjerde kinesiske okkupasjonen av landet under Yongle-keiseren, som hadde begynt i 1407, fram til han drev det kinesiske Míng-dynastiets styrker ut i 1427. Lê Lợi er en av de mest kjente vietnamesere fra denne tidsperioden, og er en av landets største nasjonalhelter.[*trenger referanse*]

## Referanser
# Li Dan (Andrea Dittis)

Li Dan** kan også sikte til Keiser Ruizong av Tang.*

| Li Dan |
| --- |
| Født | Quanzhou |
| Død | 1625  |
| Beskjeftigelse | Forretningsdrivende  |
| Embete | * Kapitan Cina
 |

**Li Dan** (kinesisk: 李旦; katolsk kristennavn: **Andrea Dittis**; død 1625) var en prominent kinesisk handelsmann i Øst-Asia. Han stammet opprinnelig fra Quanzhou i provinsen Fujian i Kina.

Li hadde en periode Manila som base for sin handelsvirksomhet, men flyttet så til Hirado i Japan. Der ble han med i *shuinsen*handelen, med en formelt skarlagensrødt beseglet lisens fra Tokugawa-shogunatet. Han ble leder for det kinesiske samfunn i Hirado og hadde sin residens i den engelske sektor av byen.

Etter hans død ble Li Dans forretninger og posisjon i lokalsamfunnet arvet av Zheng Zhilong.

## Referanser

Autoritetsdata
# Zheng Zhilong

| Zheng Zhilong |
| --- |
|  |
| Født | 16. apr. 1604 Nan'an |
| Død | 24. nov. 1661   (57 år) Beijing |
| Beskjeftigelse | Kaper, sjørøver, forretningsdrivende, politiker  |
| Ektefelle | Tagawa Matsu |
| Søsken | Zheng Zhihu Zheng Hongkui |
| Barn | Koxinga Tagawa Shichizaemon Zheng Xi |
| Nasjonalitet | Qing-dynastiet Ming-dynastiet |
|

---

Zheng Zhilong på Commons |

**Zheng Zhilong** (kinesisk: 郑芝龙, pinyin: *Zhèng Zhīlóng*, født 1604 i Nan'an i provinsen Fujian i Kina, død 1661), også kjent som *Iquan* eller *Yiguan* (一官), var en kinesisk handelsmann, sjørøver og admiral for Ming-dynastiet. Han var far til Zheng Chenggong (Koxinga).

## Liv og virke

Han forlot sin familie og dro til Macao da han var 18 år gammel. Der konverterte han til katolisismen og ble døpt, og fikk døpenavnet *Nicolas Gaspard*. Senere arbeidet han for den kinesiske handelsmann Dan Li i Nagasaki. Der giftet han seg med japanske Tagawa Matsu. I 1622 steg nederlenderne i land på Pescadoresøyene, og Li Dan sendte da Zheng Zhilong til dem for å være deres tolk. Nederlenderne håpet på å få kontroll med handelen mellom Kina og Japan, og samarbeidet i dette øyemed med kinesiske pirater – som Zheng Zhilong.

Han sønn Zheng Chenggong ble født i 1624, samme år som Zheng flyttet sin forretningsdrift til Taiwan. Han etablerte ti handelsposter langs øyas sørvestlige kyster, men etter nederlendernes landgang der ble han utvist. Zheng etablerte seg da på en øy utenfor Fujian-kysten, og der bygde han opp en stor sjørøverflåte som herjet langs Kinas og Vietnams kyster.

I 1625, etter Dan Lis død ble Zheng Zhilong de kinesiske sjørøveres nye leder. Han slo tilbake Li Dans sønn og klarte således å vinne kontroll over hele forretningsimperiet hans. Han fortsatte av og til å samarbeide med nederlenderne.

I 1628 utnevnte Ming-keiseren ham til admiral (游击将军), og han fortsatte å tjene mingriket selv etter Beijings fall i 1644. Fra 1633 var forholdet til nederlenderne alvorlig skadet. De hadde i frykt for at Zheng skulle monopolisere sjøhandelen da angrepet Zhengs hovedkvarter.

Etter at Qing-styrkene erobret Nanjing i 1645, aksepterte Zheng Zhilong tilbudet om å ble kommandant for de mingkeiserlige sjøstyrker og fikk i oppdrag å forsvare den nye ming-hovedstaden Fuzhou under prinsen av Tang. I 1649 tillot til slutt Zheng Zhilong mandsjuenes styrker å okkupere Fuzhou.

Han ble henrettet av mandsjuene i 1661.

## Referanser

## Litteratur

* Tonio Andrade: *Lost Colony: The Untold Story of China's First Great Victory over the West*, Princeton University Press, 2011. ISBN 978-0-691-14455-9.
* Clements, Jonathan (2004). *Coxinga and the Fall of the Ming Dynasty*. Stroud: Sutton Publishing.
* Manthorpe, Jonathan (2005). *Forbidden Nation: A History of Taiwan*. New York.
* Michael, Franz (1942). *The Origin of Manchu Rule in China*. Baltimore.
* Andrade, Tonio (desember 2004). «The Company's Chinese Pirates: How the Dutch East India Company Tried to Lead a Coalition of Pirates to War Against China, 1621-1662». *Journal of World History*. 15 (4): 415–444. doi:10.1353/jwh.2005.0124.