Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Para-EM i friidrett

| Para-EM i friidrett |
| --- |
|  |
| Idrettsgren | Parafriidrett |
| Arrangør | Den internasjonale paralympiske komité |

**Para-EM i friidrett** ble arrangert første gang i 2003, og arrangeres annethvert år.

## Mesterskap

| Utgave | År | By | Land | Dato | Stadion | Antall øvelser | Antall utøvere | Beste nasjon |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2003 (detaljer) | Assen | Nederland Nederland | 15.–21. juni | Stadsbroek sports park | 215 | 700 |  Tyskland |
| 2 | 2005 (detaljer) | Esbo | Finland Finland | 22.–27. august | Leppävaara stadium | +150 | 750 | Storbritannia Storbritannia |
| 3 | 2012 (detaljer) | Stadskanaal | Nederland Nederland | 24.–28. juni | Stadskanaal Stadium | 144 | 550 | Russland Russland |
| 4 | 2014 (detaljer) | Swansea | Storbritannia Storbritannia | 18.–23. august | Swansea University Stadium | 193 | 550 | Russland Russland |
| 5 | 2016 (detaljer) | Grosseto | Italia Italia | 10.–16. juni | Stadio Olimpico Carlo Zecchini | 171 | 700 | Russland Russland |
| 6 | 2018 (detaljer) | Berlin |  Tyskland | 20.–26. august | Friedrich-Ludwig-Jahn-Sportpark | 182 | 600 | Polen Polen |
| 7 | 2021 (detaljer) | Bydgoszcz | Polen Polen | 1.–5. juni | Zdzisław Krzyszkowiak Stadium | 157 | 670 | Russland Russland |

## Referanser
# EM i kjelkehockey

**EM i kjelkehockey** arrangeres av Den internasjonale paralympiske komité (IPC) og har vært arrangert tre ganger siden 2005.

Det ble arrangert et EM i 1999 også, som en del av Sollefteå Winter Games, men dette regnes ikke som et offisielt EM. Kun tre lag deltok; Sverige vant, foran Norge og Japan.

| År | Arrangør | Gull | Sølv | Bronse | Detaljer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 |  Östersund |  Russland |  Italia |  Norge | EM i kjelkehockey 2016 |
| 2011 |  Sollefteå |  Italia |  Tsjekkia |  Norge | EM i kjelkehockey 2011 |
| 2007 |  Pinerolo |  Norge |  Tsjekkia |  Tyskland | EM i kjelkehockey 2007 |
| 2005 |  Zlín |  Tyskland |  Sverige |  Estland | EM i kjelkehockey 2005 |

## Se også

* VM i kjelkehockey

## Referanser

## Eksterne lenker

* IPC Ice Sledge Hockey Arkivert 26. juli 2011 hos Wayback Machine.

Autoritetsdata
# Alexandre de Beauharnais

| Alexandre de Beauharnais |
| --- |
|  |
| Født | 28. mai 1760 Fort-de-France |
| Død | 23. juli 1794   (34 år) Paris Halshogging |
| Beskjeftigelse | Politiker, militært personell, planter class, offiser  |
| Embete | * Parlamentsmedlem i Frankrike
 |
| Utdannet ved | Universitetet i Heidelberg |
| Ektefelle | Joséphine de Beauharnais (1779–) |
| Partner(e) | Amalie Zephyrine of Salm-Kyrburg |
| Far | François de Beauharnais |
| Mor | Marie Anne Henriette Françoise Pyvart de Chastullé |
| Søsken | François de Beauharnais |
| Barn | Eugène de Beauharnais Hortense de Beauharnais |
| Nasjonalitet | Frankrike |
| Gravlagt | Picpus |
| Våpenart | Infanteri |
| Militær grad | Divisjonsgeneral |
| Kommandoer | Armée du Rhin |
| Deltok i | Revolusjonskrigene, den amerikanske uavhengighetskrigen, Den første koalisjonskrigen |
| Signatur |
|  |
| Våpenskjold |
|  |
|

---

Alexandre de Beauharnais på Commons |

**Alexandre François Marie de Beauharnais** (født 28. mai 1760 på Martinique, død 23. juli 1794 i Paris) var en fransk general, vicomte og politiker. Han var general under den franske revolusjon. Han ble arrestert i mars 1794, dømt til døden under skrekkveldet og henrettet ved giljotin på Paris' *Place de la Révolution*.

## Privatliv

Han ble født i Fort-Royal (dagens Fort-de-France) på Martinique den 28. mai 1760 som sønn av Martiniques guvernør François V de Beauharnais (1714-1800) og hans hustru Henriette Pyvart de Chastillé (1722–1767). Han var bror til François de Beauharnais og far til Eugène de Beauharnais. Han var farfar til Josefine, dronning av Norge og Sverige og den andre Bernadotte-dronningen.

Han giftet seg 13. desember 1779 i Noisy-le-Grand med Joséphine Tascher de la Pagerie (1763-1814), som senere giftet seg med Napoléon Bonaparte og er kjent under navnet Joséphine de Beauharnais. De fikk to barn:

* Eugène de Beauharnais (3. september 1781 – 21. februar 1824).
* Hortense de Beauharnais (10. april 1783 – 5. oktober 1837), mor til Napoleon III av Frankrike.

## Offentlig karriere og død

Han kjempet i Ludvig XVIs armé under den amerikanske uavhengighetskrigen. Han var senere, som sin bror, adelsdeputant i stenderforsamlingen og president i Assemblée nationale constituante fra 19. juni til 3. juli 1791 og fra 31. juli til 14. august 1791.

Han ble utnevnt i 1792 til general (under revolusjonskrigene). Han takket nei i juni 1793 til å blir krigsminister.[*trenger referanse*] Han ble utnevnt til øverstkommanderende av Rhinarméen i 1793, men på grunn av sin ubeslutsomhet,[*trenger referanse*] som førte til Mainz' kapitulasjon, ble han arrestert og dømt til døden ved henretting med giljotin som ble utført den 23. juli 1794.

## Referanser

## Kilder

* Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
# Marcellin Marbot

| Marcellin MarbotMarbot den yngre |
| --- |
|  |
| Født | Jean-Baptiste Antoine Marcelin Marbot 18. aug. 1782 Altillac |
| Død | 16. nov. 1854   (72 år) Paris |
| Beskjeftigelse | Offiser |
| Embete | * Medlem av pairkammeret (1845–)
 |
| Far | Jean-Antoine Marbot |
| Mor | Marie-Louise Certain |
| Søsken | Adolphe Marbot Théodore Marbot Félix Marbot |
| Barn | Alfred Marbot Charles Marbot |
| Nasjonalitet | Frankrike |
| Gravlagt | Cimetière du Père Lachaise |
| Utmerkelser | Æreslegionen Sankt Ludvigsordenen Leopoldsordenen Eikekroneordenen |
| Troskap |  Franske republikk  Franske keiserdømme  Kongeriket Frankrike  Kongeriket Frankrike |
| Våpenart | Frankrikes forsvar |
| Militær grad | Generalløytnant, general |
| Deltok i | Napoleonskrigene |
|

---

Marcellin Marbot på Commons |

**Jean-Baptiste Antoine Marcelin Marbot**, kjent som **Marcellin Marbot** (IPA: [maʁsølɛ̃ maʁbo]; født 18. august 1782 i Altillac, død 16. november 1854 i Paris) var en fransk general. Han kjempet under Napoleonskrigene.

Han var sønn av general Jean-Antoine Marbot (1754–1800) og yngre bror til general Adolphe Marbot (1781–1844).

## Utmerkelser

* Æreslegionen: Ridder (1808)
* Æreslegionen: Offiser (1813)
* Sankt Ludvigsordenen: Ridder (1827)
* Æreslegionen: Kommandør (1831)
* Leopoldsordenen: Kommandør (1833)
* Æreslegionen: Storoffiser (1836)
* Eikekroneordenen: Storkors (1842)

## Se også

* Napoleonskrigene
* Den store arméen
* Julikongedømmet

## Referanser

## Kilder

* Rabbe, Vieilh de Boisjolin, Sainte-Preuve, *Biographie universelle et portative des contemporains ou Dictionnaire historique des hommes vivants et des hommes morts depuis 1788 jusqu'à nos jours: Marbot, Jean-Baptiste Marcelin*. Paris, F. G. Levrault, 1834.
* Chisholm, *Encyclopædia Britannica (11th ed.): Marbot, Jean-Baptiste Antoine Marcelin*. Cambridge University Press, 1911.
* Marbot, *Mémoires du général Marbot*. Paris, Plon et Nourrit, 1891.

## Eksterne lenker

* Base Léonore: *Marbot, Jean-Baptiste Antoine Marcelin (Cote LH/1723/47)*.

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Claude Antoine Prieur-Duvernois

| Claude Antoine Prieur-Duvernois |
| --- |
|  |
| Født | 22. des. 1763 Auxonne |
| Død | 11. aug. 1832   (68 år) Dijon (Frankrike) |
| Beskjeftigelse | Politiker, ingeniør, militært personell, offiser  |
| Embete | * Medlem av Conseil des Cinq-Cents
* president av nasjonalkonventet (1794–1794)
 |
| Nasjonalitet | Frankrike |
| Medlem av | * Femhundrerådet
* Comité de salut public (1793–1794)
 |
| Signatur |
|  |
|

---

Claude Antoine Prieur-Duvernois på Commons |

**Claude Antoine Prieur-Duvernois** (født 2. desember 1763 i Auxonne, Côte-d'Or, Frankrike, død 11. august 1832 i Dijon) er vanligvis kjent under tittelen Prieur de la Côte-d'Or etter sitt opprinnelige departement, for å skille ham fra Pierre Louis Prieur.

## Bakgrunn og virke

Prieur-Duvernois var en fransk ingeniør og politiker under og etter den franske revolusjonen på slutten av 1700-tallet. Som en militæroffiser av ingeniører ble han valgt inn i den Nasjonale konstituerende forsamling i 1790. I 1791 returnerte han fra Côte-d'Or for å sitte i den franske lovgivende forsamling, og i 1792 var han en av deltakerne under det franske Landsmøtet.[*trenger referanse*]

I 1792 ble Prieur-Duvernois sendt på et oppdrag til Rhinhæren for å fortelle soldatene om avsettelsen av kong Ludvig XVI som ble henrettet ved hjelp av giljotinering den21. januar 1793. Duvernois stemte i favør av kongens henrettelse, fremfor at han skulle sitte i fengsel på livstid.[*trenger referanse*]

I 1793 var han en representant på et oppdrag for kartlegging av havnene Lorient og Dunkerque, men han ble arrestert mens han var i Normandie av de opprørske myndighetene i Caen, og han ble frigitt fra fengsel igjen i juli 1793 etter nederlaget deres på Vernon. Den 14. august 1793 ble han medlem av komiteen for offentlig sikkerhet, der han allierte seg med Lazare Carnot i organiseringen av et nasjonalt forsvar, og han ble spesielt belastet med levering av ammunisjon til de franske troppene som var engasjert i den franske revolusjonære krigen.[*trenger referanse*] Han stemte senere også i favør av henrettelsen av Georges Danton, som var en av lederne under den franske revolusjonen.

Han satt for en kortere periode som midlertidig president mellom 20. mai 1794 og 4. juni 1794. Han ble etterfulgt i dette embetet av den mer kjente og revolusjonære Maximilien Robespierre. I 1811 trakk han seg sin militære posisjon fra hæren. Han hadde på dette tidspunktet en grad som var tilsvarende oberst. Prieur-Duvernois var en av grunnleggerne av École polytechnique, og han deltok under etableringen av Institut de France og vedtakelsen av det metriske systemet.[*trenger referanse*]

## Referanser

## Litteratur

* Bernd Jeschonnek: *Revolution in Frankreich 1789 bis 1799. Ein Lexikon*. Akademie-Verlag, Berlin 1989, ISBN 3-05-000801-6.
* Walter Markov, Albert Soboul: *1789. Die Große Revolution der Franzosen*. Urania-Verlag, Leipzig-Jena-Berlin, 1. Auflage 1989, ISBN 3-332-00261-9.
# 12. århundre

**12. århundre**
◄ **·**
10. århundre **·**
11. århundre
◄ **12. århundre** ►
13. århundre **·**
14. århundre **·**
►

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1100-årene** | 1101 | 1102 | 1103 | 1104 | 1105 | 1106 | 1107 | 1108 | 1109 |
| **1110-årene** | 1110 | 1111 | 1112 | 1113 | 1114 | 1115 | 1116 | 1117 | 1118 | 1119 |
| **1120-årene** | 1120 | 1121 | 1122 | 1123 | 1124 | 1125 | 1126 | 1127 | 1128 | 1129 |
| **1130-årene** | 1130 | 1131 | 1132 | 1133 | 1134 | 1135 | 1136 | 1137 | 1138 | 1139 |
| **1140-årene** | 1140 | 1141 | 1142 | 1143 | 1144 | 1145 | 1146 | 1147 | 1148 | 1149 |
| **1150-årene** | 1150 | 1151 | 1152 | 1153 | 1154 | 1155 | 1156 | 1157 | 1158 | 1159 |
| **1160-årene** | 1160 | 1161 | 1162 | 1163 | 1164 | 1165 | 1166 | 1167 | 1168 | 1169 |
| **1170-årene** | 1170 | 1171 | 1172 | 1173 | 1174 | 1175 | 1176 | 1177 | 1178 | 1179 |
| **1180-årene** | 1180 | 1181 | 1182 | 1183 | 1184 | 1185 | 1186 | 1187 | 1188 | 1189 |
| **1190-årene** | 1190 | 1191 | 1192 | 1193 | 1194 | 1195 | 1196 | 1197 | 1198 | 1199 |
| **1200-årene** | 1200 |

## Se også

* Århundre
# Athens agora

Utsikt over den antikke agoraen, Hefaisteion ligger til venstre og Attalosstoaen til høyre
**Athens agora** var det sentrale torget i bystaten Athen i antikkens Hellas. Det er den mest kjente av agoraene.

Agoraen i Athen hadde privathus til den ble reorganisert av Peisistratos i det 6. århundre f.Kr. Selv om han selv kan ha bodd på agoraen, fjernet han de andre husene, stengte brønnene og gjorde den til sentrum til den athenske styresmakten. Han bygget også et dreneringssystem, fontener og et tempel til de olympiske gudene. Kimon forbedret senere agoraen ved å bygge nye bygninger og plante trær. I det 5. århundre f.Kr. ble det bygget templer til Hefaistos, Zevs og Apollon.

Areopagos og forsamlingen av alle borgerne møttes på et annet sted i Athen, men noen offentlige møter som de der en diskuterte ostrakisme, ble holdt i agoraen. Fra perioden til det radikale demokratiet (etter 509), møttes boulaien (byrådet), prytaneis (presidenten i rådet) og arkontene (magistrater) i agoraen. Domstolene var plassert der, og enhver borger som tilfeldigvis var i agoraen når en sak ble ført, kunne bli tvunget til å tjene som jurymedlem. De skythiske bueskytterne, en slags innleid politistyrke, vandret ofte på agoraen og lettet etter jurymedlemmer.

Agoraen i Athen ble igjen et boligområde i romersk og bysantinsk tid. Den ble også møtestedet for slaver og deres herrer. En kunne også leie prostituerte der.

## Bygningene i den klassiske agoraen

Kart over de betydeligste bygningene i agoraen i Athen slik den var i det 5. århundre f.Kr.
1. Peristylarplassen
2. Myntverk
3. Enniakrovnos
4. Sørlige stoa
5. Heliaia
6. Strategeion
7. Kolonos Agoraios
8. Tholos
9. Agorastein
10. Monument over de eponyme helter
11. Metroon (Gamle bouleuterion)
12. Nye Bouleuterion
13. Hefaisteion
14. Tempelet til Apollon Patroos
15. Stoa av Zevs
16. Alter for de tolv gudene
17. Stoa Basileios (Kongelig stoa)
18. Tempelet til Afrodite Urania
19. Stoa av Hermes
20. Stoa poikile

## Eksterne lenker

* Offisiell hjemmeside for utgravningene av agoraen i Athen.
# Kongedømmet Kypros

Kongedømmet Kypros' våpen
**Kongedømmet Kypros** var en korsfarerstat på Kypros som ble grunnlagt av Rikard Løvehjerte i 1193, og ble et selvstendig kongedømme under huset Lusignan. Den 14. mars 1489 ble øyen solgt til Venezia.

Kypros hadde sedan 300-tallet inngått i Det bysantinske riket, da en gresk prins, Komnenos I, som var stattholder, gjorde øyen uavhengig. Hans etterkommere styrte øya relativt uavhengig inntil Rikard Løvehjerte under det tredje korstoget (1191) erobret den og solgte den for 25 000 mark sølv til tempelridderne. De ga imidlertid snart øyen tilbake til den engelske kongen. Han ga deretter (1193) Kypros til ekskonge Jerusalem Guido fra Lusignan, hvis avstavning på den mannssiden døde ut i 1267. En slektning til den siste av huset Lusignan, Hugo III av Kypros, av det antiokske fyrstehuset, ble da konge og kalte seg Hugo av Lusignan. Derfor bruker man å regne ham og hans etterkommere til denne ætten.

Flere av disse fyrstene var betydningsfulle menn, og øyen hadde på deres tid en glansperiode som allikevel sluttet allerede før ætten døde ut. Den siste kongens enke, venetianske Caterina Cornaro, hustru til Jakob II av Kypros (Jakob bastarden), overlot øyen til Republikken Venezia som 1489 tok den i besittelse og beholdt den som koloni til 1571.

## Regenter

* Guy av Lusignan (1192–1194)
* Amalrik av Lusignan (1194–1205) (*Amaury*)
* Hugo I (1205–1218)
* Henrik I (1218–1253) (*Le Gros*)
* Hugo II (1253–1267) (*Huguet*)
* Hugo III (1267–1284)
* Johan I (1284–1285)
* Henrik II (1285–1306)
* Amalric av Tyre (1306–1310)
* Henrik II (1310–1324)
* Hugo IV (1324–1359)
* Peter I (1359–1369)
* Peter II (1369–1382) (*Perrin*)
* Jakob I (1382–1398)
* Janus (1398–1432)
* Johan II (1432–1458)
* Charlotte (1458–1464) og 1459-1464 med hennes ektemann Ludvig av Savoia
* Jakob II (1464–1473) (*Jacques le Bâtard*)
* Jakob III (1473–1474)
* Caterina Cornaro (1474–1489)

## Referanser

## Eksterne lenker

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Cypern *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*
# Evangelos Zappas

| Evangelos Zappas |
| --- |
|  |
| Født | 23. aug. 1800  Tepelene |
| Død | 19. juni 1865   (64 år)  |
| Beskjeftigelse | Forretningsmann og filantrop |
| Embete | * Member of Filiki Eteria
 |
| Utdannet ved | Zosimaía Skholí |
| Nasjonalitet | Hellas Det osmanske rike De forenede fyrstedømmene Moldavia og Vallakia Valakia |
| Gravlagt | Broșteni |
|

---

Evangelos Zappas på Commons |

**Evángelos Záppas** (gresk Ευάγγελος Ζάππας, også **Evangelis Zappas**) (født 1800 i Tepelene, død 19. juni 1865) var en gresk forretningsmann, filantrop, og grunnlegger av de fornyede moderne olympiske leker.

## Bakgrunn

Zappas ble født i det ottomanokkuperte Hellas i en landsby kalt Lambove, ved Tepelene, i det nordlige Epirus (området er i dag en del av Gjirokaster, en region i Albania). Han sloss for de greske motstandsstyrkene i den greske frihetskrigen mot de ottomanske tyrkerne. Han emigrerte i 1831 til grensen mellom Valakia og Moldavia (i dag ligger dette området på grensen mellom Romania og Moldova).

## Nye olympiske leker

I 1856 skrev Zappas til Kong Otto av Hellas, og tilbød 400 aksjer i dampbåtselskapet sitt, slik at han kunne bruke overskuddet til å etablere nye olympiske leker, kalt Olympiade, og til premier til de olympiske vinnerne. Tre år senere, i 1859, klarte han å revitalisere de olympiske leker på et torg i Athen. Zappas døde før de neste lekene ble arrangert, men på grunn av at han testamenterte en større del av formuen sin til videreføringen av lekene, ble de holdt igjen i 1870 og 1875 ved Panathinaiko stadion i Athen.

Zappas stod bak restaureringen av Panathinaiko stadion og byggingen av den første innendørs olympiske arena bygget særskilt for sport, kalt Zappeion. Zappas' hode er gravlagt under hans minnestøtte utenfor Zappeion in Athen, som står rett overfor Panathinaiko stadion. Baron Pierre de Coubertin gjorde en lignende gest, ved at hans hjerte er gravlagt ved Olympia i Hellas.

Evangelis Zappas var den første som reetablerte de olympiske leker siden antikkens leker. Hans innsats var til inspirasjon for Coubertin og etableringen av Den internasjonale olympiske komité (stiftet i 1894). Konkurrentene som deltok i Zappas' leker kom fra både Hellas og fra Det ottomanske riket, noe som gjorde at lekene var internasjonale allerede i 1859, 1870 og 1875.

Zappas' olympiske stadion, Panathinaiko, ble senere også brukt til OL i 1896, 1906 og 2004. I 2004-lekene ble stadionet brukt som olympisk pressesenter.

## Referanser

## Eksterne lenker

* Abridged Biography of Evangelis Zappas
* Timeline of the Modern Olympic Games
* Zappeion Megaron
* Olympics Through Time
# Parlamentsvalget i Hellas januar 2015

Parlamentsvalget i Hellas januar 2015| 25. januar 2015 |
| --- |
| 300 |
| Valgdeltakelse | 63,62 % av 9,95 millioner stemmeberettigede |
|   |  |  |   |
| Leder | Alexis Tsipras | Antonis Samaras | Nikolaos Michaloliakos |
| Parti | SYRIZA | Nea Dimokratia | Gyllent daggry |
| Oppslutning | 2245978 | 1718694 | 388387 |
| Representanter |  149
78  |  76
53  |  17
1  |
|   |  |  |  |
| Leder | Stavros Theodorakis | Dimitris Koutsoumpas | Panos Kammenos |
| Parti | To Potami | Hellas' kommunistparti | Uavhengige grekere |
| Oppslutning | 373924 | 388188 | 293683 |
| Representanter |  17
17  |  15
3  |  13
7  |
|   |  |
| Leder | Evangelos Venizelos |
| Parti | PASOK |
| Oppslutning | 289469 |
| Representanter |  13
20  |
| Statsminister før valget | Antonis Samaras |
| Statsminister etter valget | Alexis Tsipras |
| Geografisk fordeling av velgermassen.   Nytt demokrati
  SYRIZA |
|

---

‹ 2012  2015 › |

**Parlamentsvalget i Hellas januar 2015** ble avholdt 25. januar. Venstresidekoalisjonen SYRIZA vant valget med 36,3 prosent av stemmene. De fikk 149 seter i parlamentet, to seter unna rent flertall.

## Referanser
# Eleftherios Venizelos

| Eleftherios Venizelos |
| --- |
|  |
| Født | 23. aug. 1864 Mourniés (Crete eyalet) |
| Død | 18. mars 1936   (71 år) Paris |
| Beskjeftigelse | Politiker, advokat, skribent, journalist, diplomat, regjeringssjef  |
| Embete | * Prime Minister of the Cretan State (1910–1910)
* Hellas’ statsminister (Regjeringen Eleftherios Venizelos 1910, 1910–1915)
* Prime Minister of the Cretan State (1899–1900)
* Hellas’ statsminister (Regjeringen Eleftherios Venizelos 1915, 1915–1915)
* Hellas’ statsminister (Regjeringen Eleftherios Venizelos 1917, 1917–1920)
* Hellas’ statsminister (Regjeringen Eleftherios Venizelos 1924, 1924–1924)
* Hellas’ statsminister (Regjeringen Eleftherios Venizelos 1928, 1928–1932)
* Hellas’ statsminister (Regjeringen Eleftherios Venizelos 1932, 1932–1932)
* Hellas’ statsminister (Regjeringen Eleftherios Venizelos 1933, 1933–1933)
* President i Hellas' parlament
* Hellas' parlament (Electoral district of Attica and Boeotia)
* Hellas' parlament (Aten)
* Hellas' parlament (Chania)
* μέλος της Βουλής της Κρητικής Πολιτείας
 |
| Utdannet ved | Det nasjonale og Kapodistrias-universitet i Athen (1881–1886; akademisk grad: law degree) |
| Ektefelle | Maria Venizelou (1891–1894; avslutningsårsak: død) Helena Schilizzi (1921–1936) |
| Far | Kyriakos Venizelos |
| Mor | Stiliani Ploumidaki |
| Søsken | Katigo Venizelou Evanthia Venizelou |
| Barn | Sofoklis Venizelos Kyriakos Venizelos |
| Parti | Liberal Party Nationalliberale Partei |
| Nasjonalitet | Hellas Det osmanske rike Den kretiske stat |
| Gravlagt | Táfoi Venizélon |
| Utmerkelser | Storkors av Æreslegionen Den hvite ørns orden Frelserens orden |
| Signatur |
|  |
|

---

Eleftherios Venizelos på Commons |

**Eleftherios Venizelos** (gresk Ελευθέριος Βενιζέλος), født 11. augustjul./ 23. august 1864greg. i Chania, Kreta, død 18. mars 1936 i Paris, Frankrike var en gresk/kretiansk politiker. Han var statsminister i periodene 1910–1915, 1915, 1917–1920, 1924, 1928–1932, 1932 samt 1933 og er en av de mest betydningsfulle personer i Hellas' moderne historie. Han har gitt navn til Athens flyplass. Han har hatt betydelig påvirkning også etter sin død gjennom venizelismen, en ideologi inspirert av hans tanker. Hans innflytelse på Hellas var så stor at enkelte har kalt ham «det moderne Hellas' skaper».

Venizelos var en av lederne for opprøret mot tyrkerne på Kreta i 1897. Da øya ble autonom, ble han justisminister der i perioden 1899–1901. Han var forkjemper for at alle grekere skulle være samlet i et land. I 1910 flyttet han til Athen, der han grunnla Det liberale parti, og etter det følgende valget ble han statsminister. Gjennom hans satsninger på militæret sto landet godt forberedt før Balkankrigen, da de nordre delene av nåværende Hellas ble erobret.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.