Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Antisthenes

| Antisthenes |
| --- |
|  |
| Født | ca. 444 Athen, Hellas |
| Død | ca. 365 f. Kr. Athen |
| Beskjeftigelse | Filosof |
| Nasjonalitet | Hellas |
| Språk | Gresk |
| Periode | Antikkens Hellas |
| Emne(r) | Askese, etikk, språk, litteratur, logikk |
|

---

Antisthenes på Commons |

**Antisthenes** (gresk: Ἀντισθένης; født ca. 444, død ca. 365 f. Kr.), grunnleggeren av den kyniske skolen, var en gresk filosof og en elev av Sokrates. Han lærte først retorikk under sofisten Gorgias før han ble en lidenskapelig elev av Sokrates. Han overtok og utviklet den etiske siden av Sokrates' lære, ble talsmann for et asketisk liv som skulle leves i henhold til dyd og verdighet. Senere forfattere har gjort ham til en grunnlegger av den kyniske filosofi.

## Liv og virke

Antisthenes ble født på midten av 400-tallet f.Kr. som sønn av Antisthenes fra Athen. Hans mor var derimot utlending fra Trakia. I sin ungdom var han med i kampen ved Tanagra i 426 f.Kr. under Peloponneskrigen. Siden ble han en disippel først av Gorgias og deretter av Sokrates. Han var tilstede ved Sokrates' død i 399 f.Kr.

Så ivrig var han etter å høre Sokrates' ord at han daglig gikk fra Peiraeus til Athen, og han overtalte sine venner til å slå følge med ham. Fylt av entusiasme over Sokrates' idéer grunnla han en egen skole i Kynosarges. Her ble de fattigere atenere tiltrukket av enkelheten i hans liv og lære. Han skydde verdens pomp og prakt og gikk kledd i en enkel kappe og bar en stokk og en pung som symbol på sin filosofi. Dette antrekket ble uniformen til hans tilhengere, men Sokrates bemerket om antrekket at «jeg ser din forfengelighet gjennom kappen, Anthistenes».

Diogenes Laertios forteller at Anthistenes' verker fylte ti bøker, men bare fragmenter av dette eksisterer i dag. Det kan virke som hans litterære trekk var dialogen, slik som hos mange andre tidlige filosofer, og hvor effekten av hans tidligere trening i retorikk kan gjenkjennes. Aristoteles omtalte ham som uutdannet og enkel, i Platons beskrivelse er han en mann som forgjeves kjemper mot dialektikkens vanskeligheter. Når det er sagt, så er nok disse uttalelsene noe farget av kampen mellom de forskjellige filosofiske skolene.

## Referanser

## Litteratur

* Dudley, Donald R. (1937): *A History of Cynicism from Diogenes to the 6th Century A.D.*. Cambridge
* Long, A. A. (1996): «The Socratic Tradition: Diogenes, Crates, and Hellenistic Ethics» i: Bracht Branham, R.; Goulet-Caze Marie-Odile: *The Cynics: The Cynic Movement in Antiquity and Its Legacy*. University of California Press. ISBN 0-520-21645-8
* Navia, Luis E. (2005): *Diogenes The Cynic: The War Against The World*. Humanity Books. ISBN 1-59102-320-3

## Eksterne lenker

* (en) Antisthenes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «Antisthenes», oppslag hos *Internet Encyclopedia of Philosophy*
* *Lives & Writings on the Cynics*, directory of literary references to Ancient Cynics
* Xenofon: *Symposium*, Book IV Arkivert 9. september 2015 hos Wayback Machine.
# Illyria

Oversiktskart over illyriske stammer før romerske erobringer
**Illyria** er et oldtidsnavn på landskapet i det nordvestlige Balkan, langs kysten fra Albania i sørøst til den slovenske grensen i nordvest.

### Førkristelig tid

Kongedømmet Illyria ble erobret i 168 f.Kr., da romerne beseiret hæren til den illyriske kong Gentius. Fra 167 f.Kr. ble Illyria en romersk koloni, til og begynne med administrert som fire klient-republikker kalt Illyria, Dalmatia, Iapydia og Liburnia, men ble snart slått sammen til én romersk provins kalt Illyricum. Provinsen ble etter hvert økt i areal, ettersom romerne utvidet sin makt i regionen gjennom en rekke kriger. Romersk kontroll var ikke helt etablert før 11 f.Kr., da pannoniene var fullstendig beseiret.

### År 1 til 9: Romersk provins

Området var bebodd av illyrere, og ble innlemmet ca. år 1 som provins i Romerriket under navnet Illyricum. Den omfattet områder på østsiden av Adriaterhavet i landskapet Illyria. Den strakk seg fra Drinelven i dagens Albania til Istria (Slovenia/Kroatia) i nord, og Savaelven (Bosnia/Kroatia) i øst. Hovedstaden var Salonae nær dagens Split i Kroatia.

Etter at et opprør blant pannoniene og dalmaterne ble knust i 9, ble provinsen Illyricum oppløst i år 10, og dets land ble delt mellom den nye provinsen Pannonia i nord og Dalmatia i sør.

Navnet ble fortsatt brukt for å henvise til regionen, og ble senere gitt av keiseren Diokletian til praetorierprefekturet Illyricum, ett av fire prefekturer som han etablerte, som dekket Pannonia, Noricum, Kreta og hele Balkanhalvøya med unntak av Trakia.

Illyricum hadde betydelig strategisk og økonomisk betydning for romerne. Det hadde et antall viktige handelshavner langs kysten og gullminer i de indre regionene. Provinsen var også startstedet for Via Egnatia, den store romerveien som gikk fra Dyrrhachium (dagens Durrës) ved Adriaterhavet til Bysants i øst.

Regionens innfødte var kjent for sine militære evner, og de ble en viktig kilde for mannskap til den romerske hær. Flere kjente romerske keisere kom fra Illyria, inkludert Aurelianus, Claudius II og Diokletian.

I de første tiårene under østromersk styre (inntil 461) ble Illyria herjet av plyndringer fra vestgotere, hunerne og østgotere. Noen hundre år etter dette innvandret slaviske stammer inn i området på 700-tallet og assimilerte illyriske stammer i det som idag er Albania, Kosovo, Nord-Makedonia, Montenegro, Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina og Serbia.

For den etterfølgende historien til regionen, se Dalmatia og Pannonia.

## Se også

* Illyrerkrigene

## Eksterne lenker

* Guhnfeldt, Cato: «Norsk faghjelp til oldtidsfunn», *Aftenposten* 20. november 2008
# Bibelens ufeilbarlighet

Synet på **bibelens ufeilbarlighet** holdes av mange kristne kirkesamfunn og individer. Denne læren forutsetter at alle kristne læresetninger og all kristen forkynnelse må ha sitt grunnlag i bibelen. «Troa på at bibelen er fullstendig tillitsverdig som veiledning til frelse og tro og skal ikke feile i å fullføre sin hensikt. Noen setter likhetstegn mellom ufeilbarlighet og feilfrihet; andre ikke.»

## Bibelsk integritet

Ideen om at bibelen som verk har integritet styrker ufeilbarlighetskonseptet ved å foreslå at den nåværende jødisk-kristne bibelske tekst er komplett og uten feil. Forslaget holder fram at «integriteten» i de bibelske tekster – som inkluderer deres budskap, hensikt og innhold – aldri har blitt korrumpert eller degradert.

## Katolisisme

Det oppstod kontroverser under det andre vatikankonsil vedrørende om den romersk-katolske kirke lærte ufeilbarlighet eller feilfrihet. Etter dette har disputten fortsatt i møte med tolkning av skriftet Dei Verbum (full tittel: Dogmatisk konstitusjon om guddommelig åpenbaring).

## Referanser
# King James Version

**King James Version** (**KJV**) er en engelsk bibeloversettelse som begynte i 1604 og ble fullført i 1611 av Den engelske kirke. Den ble trykket av kongens trykker, Robert Barker. Dette var den tredje offisielle oversettelse til engelsk. Den første var *Den store Bibel* (*Great Bible*) bestilt av Den engelske kirke under regimet til kong Henrik VIII, og den andre var *Biskopenes Bibel* (*Bishop's Bible*) i 1568. I januar 1604 kalte kong Jakob I av England inn til en konferanse ved Hampton Court hvor den nye engelske versjonen ble mottatt som svar på de problemer som ble oppfattet av de tidligere oversettelser bemerket av puritanerne, en fraksjon innenfor Den engelske kirke.

Kongen utvalgte 54 personer til å arbeide med oversettelsen. De holdt på i syv år. Oversettelsen kom ut første gang i 1611. Den ble deretter sett på som standardutgave i Storbritannia i flere århundrer. Siden har det kommet ut nye utgaver hvor språket har blitt modernisert. Den første utgaven omfattet også de deuterokanoniske bøker, men siden 1800-tallet har de vanligvis blitt utelatt.

Denne bibeloversettelse fikk stor innflytelse på utformingen av det engelske språk og engelsk litteratur, og særlig Herman Melville og William Wordsworth var dypt påvirket av den. Den har et poetisk språk som kan oppleves som gammeldags for dagens lesere, men *King James Version* er fortsatt en av de mest solgte bibeloversettelsene blant engelsktalende.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) King James Bible – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (en) Bible (King James) – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden
# Esras bok

Esra framstilt i *Promptuarii Iconum Insigniorum*.
Esras grav i Basra, av Donald Maxwell omkring 1918.
Esras bok (hebraisk og arameisk: עֶזְרָא – *ʿÆzrâ*) er en av bøkene i den hebraiske Bibelen og Det gamle testamentet, og del av Det kronistiske historieverket. De første seks kapitler omhandler israelittenes tilbakevending fra det babylonske fangenskap til Jerusalem, og det er delt i to deler: Den første forteller om til landflyktiges hjemkomst i det første året til Kyros den store (538 f.Kr.) og fullførelsen og dedikasjonen av det nye tempelet i Jerusalem i det sjette året til Dareios I av Persia (515 f.Kr.). Blant annet kommer boken med en opplisting av familiene som vendte tilbake. Det ble bygget et alter slik at gudsdyrkelsen kunne komme tilbake til sine rette former. Den andre fortellingen, som utgjør de siste fire kapitlene, omtaler Esras reformvirksomhet i gjenreisningen. Ettersom det var særlig viktig for Esra å kjempe mot fremmed innflytelse, spiller forbudet mot ikke-jødiske hustruer en fremtredende rolle. Sammen med *Nehemjas bok* utgjør *Esras bok* det siste kapittelet i den historiske fortellingen i den hebraiske Bibelen. Opprinnelig var *Esras bok* kombinert med *Nehemjas bok* til en enkelt bok, og de to ble først adskilte i de første århundrene i kristen tid. Boken er skrevet både på hebraisk og arameisk.

*Esras bok* er skrevet for å passe i et skjematisk mønster, hvor Israels Gud inspirerer en konge av Persia til å gi oppdrag til en leder fra det jødiske samfunn til å utføre en misjon; tre påfølgende ledere utførte tre slike misjoner, det første var gjenreisningen av tempelet, det andre var renselsen av det jødiske samfunnet, og det tredje var å forsegle den hellige byen i seg selv bak en mur. Den siste misjonen, den til Nehemja, er ikke en del av *Esras bok*. Det teologiske programmet i boken forklarer de mange problemer som dens kronologiske struktur presenterer. Boken kom antagelig i sin tidligste versjon en gang rundt 400 f.Kr., og den fortsatte å bli revidert og redigert i flere århundrer etter før den ble akseptert som bibelsk en gang på Kristi tid.

## Referanser
# Johannes’ første brev

*Codex Montfortianus* fra 1520 med *comma Johanneum*.
**Johannes' første brev** er tradisjonelt ett av de såkalte katolske brev og er i den kanoniske rekkefølgen den 23. boken i Det nye testamente. Brevet regnes videre med blant «de johanneiske skrifter» – blant hvilke man regner Evangeliet etter Johannes, de tre Johannesbrevene og i mange kretser også Johannes' åpenbaring.

Skriftet er ikke formulert som noe brev, men virker som et manifest om kristendommen. Forfatteren har hatt gresk som morsmål, og bruker så mange av de samme uttrykkene som Johannesevangeliet at det trolig har samme forfatter.

I brevet advares mot «den doketiske vranglære», men verken brevets forfatter eller adressat er kjent. Manglende stilistiske brevkjennetegn tyder på at dette slett ikke ble skrevet som et brev med en bestemt mottaker – men som et advarende skrift mot vranglære. Brevet anses som forfattet av samme person – eller krets – som de andre johanneiske skrifter (se Evangeliet etter Johannes for mer om forfatterspørsmålet).

For evangelisten Johannes er det evige liv allerede til stede, mens apokalyptikeren Johannes er opptatt av fremtiden. Det er også merkbar forskjell på Åpenbaringens ubehjelpsomme jødegreske formuleringer, i kontrast til språkføringen i Johannesevangeliet og Johannesbrevene. Dette kunne forklares med avstand i tid, om Åpenbaringen ble skrevet rundt år 69, ca tyve år før de andre johanneiske skriftene, slik at apostelen i løpet av sitt opphold i Efesos var blitt flinkere i gresk. Men hvis man etter kirkelig tradisjon tidfester Åpenbaringen til 90-tallet, må Johannes ha brukt en greskkyndig skriver. Ellers kan ikke Johannesskriftene tilskrives samme forfatter.

Det er vanlig å anta at Johannes' første brev ble skrevet mot slutten av det første århundre, men dateringen er usikker.

## *Comma Johanneum*

1. Joh. 5,7-8 er et omdiskutert senere innskudd, kjent som *comma Johanneum*: «*For det er tre som vitner: Ånden, vannet og blodet, og disse tre samstemmer.*»

I norske bibler fra før 1904 står det slik: «*Thi de ere Tre, som vidne i Himmelen: Faderen, Ordet og den Hellig-Aand, og disse Tre ere Eet; og de ere Tre, som vidne paa Jorden: Aanden og Vandet og Blodet, og disse Tre vorde Eet.*» I engelskspråklige bibeloversettelser er det tilsvarende; den lange formuleringen finnes bare i *Kong James' bibel* fra 1611 og dens gjenopptrykk, mens andre oversettelser bare har den korte versjonen. Tilføyelsen er kjent fra sent på 300-tallet, og siden den primært finnes i bibeltekster på latin, menes den å stamme fra Nord-Afrika eller Spania som et innlegg i diskusjonen om treenighetens natur. Den katolske kirke forbød i 1897 å dra ordlyden i tvil, men i 1927 ble forbudet opphevet.

## Referanser

## Litteratur

* Helge Fauskanger: *Det nye testamente - ny oversettelse tekstene slik de opprinnelig ble skrevet*, 2015 [kritisk, kommentert utgave] Juritzen 2015 ISBN 9788282055949
* Noack, Bent: *Det nye Testamente og de første kristne årtier*. Gad Forlag, København, 1973 (3. utgave, 11. opplag 1997)

## Eksterne lenker

* Bibelen, Johannes' første brev Oversettelse av 2011
# Paris Peace Accords

**Paris Peace Accords** i 1973 var ment for å etablere fred i Vietnam og en slutt på vietnamkrigen. Den endte det direkte amerikanske militære engasjementet stanset kampene mellom nord og sør midlertidig. Regjeringene i Nord-Vietnam, Sør-Vietnam, USA, samt den provisoriske revolusjonære regjeringen (PRG) som representerte urfolket blant sørvietnamesiske revolusjonære, undertegnet avtalen om slutt på krigen og gjenopprettelsen av fred i Vietnam den 27. januar 1973.

Forhandlingen som ledet til avtalen hadde begynt i 1968 under Tết-offensiven og hadde vært gjenstand for ulike langvarige forsinkelser. Som en følge av avtalen ble den internasjonale *Control Commission* (ICC) erstattet av *International Commission of Control and Supervision* (ICCS) for å gjennomføre avtalen. De største forhandlerne i avtalen var USAs sikkerhetsrådgiver Henry Kissinger og Lê Ðức Thọ, medlem av det vietnamesiske politibyrået. De ble tildelt Nobels fredspris i 1973 for sin innsats, selv om Lê Ðức Thọ nektet å motta den.

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Den libysk-egyptiske krig

| Den libysk-egyptiske krig |
| --- |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 21. - 24. juli 1977 |
| Sted | Grensen mellom Libya og Egypt |
| Resultat | Egyptisk seier. Houari Boumédiènne fra Algerie og Yasir Arafat fra PLO meglet fram fredsavtale |
| Territoriale endringer | Status quo ante bellum |

 |
| Stridende parter |
|  Libya |  Egypt |
| Kommandanter og ledere |
| Muammar al-Gaddafi | Anwar Sadat |
| Styrker |
| Tre brigader | 3 divisjoner |
| Tap |
| 400 døde eller sårede 60 stridsvogner 40 PPK 20 Mirage 5-fly 1 MiG-23MS | 100 døde eller sårede 4 MIG 21-fly 2 Su-17-fly |

**Den libysk-egyptiske krig** var en kort grensekrig mellom Libya og Egypt i juli 1977, etter at det samme vår hadde vært spenninger mellom de to landene.

I april og mai hadde begge lands ambassader i de respektive landene blitt angrepet av demonstranter, og i juni utviste den libyske statslederen Muammar al-Gaddafi 225 000 egyptiske statsborgerne som bodde og arbeidet i landet. Disse måtte være ute innen 1. juli, ellers ville de bli arrestert.

Bakgrunnen for denne spenningen var den økende sannsynligheten for at Egypt skulle inngå en fredsavtale med Israel etter Jom kippur-krigen i oktober 1973, noe som også senere endte med Camp David-avtalen.

Det ble på libysk side organisert en «marsj mot Kairo» hvor tusenvis av demonstranter gikk mot grensen i juni. 20 juli beskjøt libysk artilleri egyptiske stillinger i den lille kystlandsbyen Sallum, etter at protestmarsjen var blitt stoppet av egyptiske grensevakter.

21. juli brøt det ut kamper ved den felles grensen,da libyske styrker gjennomførte et raid med stridsvogner og Mirage-jetfly mot Sallum. Begge parter igangsatte angrep både på land og i luften. På bakgrunn av den egyptiske dominansen både på bakken og i luften, de store libyske tapene og at Libya ikke oppnådde noe militært, snarere inntok Egypt noen mindre libyske byer, ble det ansett at Egypt vant den militære delen av konflikten.

24. juli aksepterte begge parter våpenhvile etter initiativ og organisering fra den algirske presidenten Houari Boumédiènne. Sammen med Yassir Arafat fra Palestinas frigjøringsorganisasjon meglet Boumédiènne fram en fredsavtale mellom partene og i august ble krigsfangene utvekslet mellom partene og spenningsnivået sank.

Krigen viste imidlertid splittelsen mellom de arabiske statene, og denne fortsatte etter krigen. Mange konservative arabiske stater hadde sympati med Egypt, mens de såkalte sosial-revolusjonære progressive statene støttet Libya og Gaddafi.

## Referanser

## Eksterne lenker

* Egyptian-Libyan War 1977 Arkivert 24. mars 2012 hos Wayback Machine.

Autoritetsdata
# De arktiske konvoiene

| De arktiske konvoiene |
| --- |
| Konflikt: Andre verdenskrig |
|  Bilde fra krysseren «HMS Sheffield» mens hun seiler med en konvoi i Nordishavet. I bakgrunnen skimtes handelsskip i konvoien. |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | August 1941 – mai 1945 |
| Sted | Norskehavet og Nordishavet |

 |
| Stridende parter |
|  Storbritannia  Sovjetunionen  Canada  USA |  Nazi-Tyskland |
| Tap |
| 85 handelsskip 16 krigsskip | Fire krigsskip 30 ubåter |

**De arktiske konvoiene** under andre verdenskrig var sjøkonvoier som seilte fra Storbritannia, Island, og Nord-Amerika til Hvitehavskysten i Sovjetunionen - hovedsakelig Arkhangelsk og Murmansk.

Selv om det var to oppholdsperioder mellom juli og september 1942 og mars og november 1943, ble til sammen 78 konvoier sendt til Sovjet mellom august 1941 og mai 1945.

Omtrent 1.400 handelsskip leverte livsviktig gods til Sovjetunionen gjennom *Lend-Lease*-programmet, eskortert av skip fra *Royal Navy*, den kanadiske og den amerikanske marinen. 85 handelsskip og 16 britiske krigsskip (to kryssere, seks destroyere, og åtte andre eskorteskip) ble senket. Nazi-Tysklands *Kriegsmarine* mistet en rekke skip i et forsøk på å stanse konvoiene, blant annet tre destroyere, og minst 30 ubåter samt flere fly. Konvoiene viste de alliertes vilje til å hjelpe den hardt trengte Sovjetunionen, før åpningen av en andre front, og forsøkene på å hindre disse konvoiene la tilsvarende beslag på en stor del av kapasiteten hos Tysklands marine og flyvåpen.

## Referanser

## Se også

* Lend-Lease
* Konvoi PQ-17
# Cospas-Sarsat

**Cospas-Sarsat** er et internasjonalt satellittbasert søk- og rednings-system (SAR) for nødvarslingsgjenkjenning og informasjonsdeling som ble etablert av Canada, Frankrike, USA og det tidligere Sovjetunionen i 1979.

Systemet består av både et bakke- og et romsegment:

* Nødpeilesendere
* Satellittbaserte signalprosessorer for SAR
* Satellitt downlink mottaker og singalprosessorstasjoner som kalles LUT
* Mission Control Centres som videreformidler nøddata generert av LUTer.
* Nødkoordineringssentre som koordinerer SAR-respons til nødsituasjoner

Romsegmentet av Cospas-Sarsat systemet består nå av SAR-prosessorer ombord på 4 geosynkrone satellitter som kalles GEOSARer og 5 lavjordpolarbane satellitter som kalles LEOSARer.
# Refusenik

**Refusenik** (utviklet fra engelsk *to refuse*, „«nekte, avslå»), eller **otkaznik** (russisk: отказник, fra *отказывать*, det vil si «avslå», hebraisk: מסורבי *mesorav*) var et uformelt russisk uttrykk for personer, typisk sovjetiske jøder, som ble nektet muligheten til å emigrere.

Begrepet har også utvikle seg til andre tilfeller. Susan Sontag benyttet det om israelere som nektet å gjøre militærtjeneste.[*trenger referanse*] Videre fikk det også noe bruk militærnektere i andre land, såvel som et generelt begrep for personer som nekter å gjøre noe, gjerne med politisk motivasjon.[*trenger referanse*]

## Litteratur

* Peretz Kidron (utg.), Susan Sontag (red.): *Refusenik!: Israel’s Soldiers of Conscience*. Palgrave Macmillan, 2004, ISBN 1-84277-451-4

## Referanser
# 604

**604**
DCIV
◄ **·**
6. århundre
◄ **7. århundre** ►
8. århundre **·**
►

◄ **·**
580-årene **·**
590-årene
◄ **600-årene** ►
610-årene **·**
620-årene **·**
►

◄◄ **·**
◄ **·**
599 **·**
600 **·**
601 **·**
602 **·**
603
◄ 604 ►
605 **·**
606 **·**
607 **·**
608 **·**
609 **·**
► **·**
►►

| Begivenheter i 604 |
| --- |
| Dødsfall – Fødsler |
| **Ledere** |
| Statsledere |

604 i andre kalendere| Gregoriansk kalender | 604 *DCIV* |
| Ab urbe condita | 1357 |
| Armensk kalender | 53 ԹՎ ԾԳ |
| Kinesisk kalender | 癸亥年 (Vann Gris) 3300 eller 3240     *— til —* 甲子年 (Tre Rotte) 3301 eller 3241 |
| Etiopisk kalender | 596–597 |
| Det jødiske året | 4364–4365 |
| Hindukalendere |  |
|  - *Vikram Samvat* | 660–661 |
|  - *Shaka Samvat* | 525–526 |
|  - *Kali Yuga* | 3704–3705 |
| Iransk kalender | 18 BP – 17 BP |
| Islamsk kalender | 19 BH – 18 BH |
| Nengō | *N/A* |
| Juliansk kalender | 604 *DCIV* |
| Koreansk kalender | 2937 |

## Begivenheter

* Den første St. Paul-katedralen i London ble grunnlagt av Æthelbert av Kent
* Protadius ble rikshovmester i Burgund.

## Dødsfall

* 12. mars - Gregor I den store (f. ca. 540) katolsk pave fra 3. september 590 til sin død.
* 26. mai (eller i 605) - Augustin av Canterbury, første erkebiskop av Canterbury.

Dato ukjent
* Áed Sláine mac Diarmato, ifølge irske annaler og kongerekker overkonge av Irland.
* Bertoald, rikshovmester i Burgund
* Colmán Rímid mac Báetan, ifølge irske annaler og kongerekker overkonge av Irland.
* Keiser Wen av Sui, grunnlegger og første keiser av Kinas Sui-dynasti.
# Montanisme

**Montanismen** var en kristen retning som oppsto i Oldkirken i det 2. århundre. Bevegelsen ble dannet rundt frygieren Montanus, som døde omkring 170.

Montanus og de to kvinnene Prisca og Maximilla hevdet å få åpenbaringer mens de var i en slags ekstase. Disse åpenbaringene ble avvist av andre kristne, særlig ettersom de var direkte tale og ikke talt i tredjeperson som i Det gamle testamente.
Montanistene sa at Jesus snart skulle komme tilbake og at man skulle forberede seg på det. De vektla (mot gnostikerne) kroppens oppstandelse og Jesu snarlige gjenkomst. De forkynte at det skulle bli opprettet et nytt Jerusalem i nærheten av Pepuza i Lilleasia, ikke langt fra det nåværende Ankara. De skal ha lagt sterk vekt på moral og skal ha sagt at martyrdommen er den høyeste dyd.

Montanistene vant mange tilhengere i Lilleasia. Til tross for at de møtte motstand fortsatte de å eksistere en lang stund etterpå og nevnes helt frem til 500-tallet. En av de mest kjente montanistene var teologen Tertullian.
En av de varige effektene av montanistene var at de var med på å etablere tanken om at åpenbaringen var avsluttet med den apostoliske tidsalder (og Ireneus ble sett på som den siste i denne tradisjonen).

## Se også

* Tertullian
* Den hellige ånd