Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# José Carlos Mariátegui

| José Carlos Mariátegui |
| --- |
|  |
| Født | José del Carmen Eliseo Mariátegui La Chira 14. juni 1894 Moquegua |
| Død | 16. apr. 1930   (35 år) Lima |
| Beskjeftigelse | Journalist, sosiolog, forlegger, politisk teoretiker, essayist, politiker, forfatter, filosof  |
| Ektefelle | Anna Chiappe |
| Barn | Sandro Mariátegui Javier Mariátegui Chiappe |
| Parti | Peruvian Communist Party |
| Nasjonalitet | Peru |
| Gravlagt | Presbítero Matias Maestro |
| Signatur |
|  |
|

---

José Carlos Mariátegui på Commons |

**José Carlos Mariátegui** (1894–1930) var en peruansk journalist, politisk tenker og filosof.

Hans bok *7 essays om den peruanske virkeligheten* er fortsatt velkjent og mye lest i hele Sør-Amerika.

Mariategui regnes som en av sosialismens grunnleggere i Sør-Amerika.

Han slet med dårlig helse nesten hele livet og døde 35 år gammel.

## Referanser
# Skalldyr

Skalldyrtallerken med kokte hummer og krabber.
**Skalldyr** er en ikke-systematisk gruppe og brukes som en fellesbetegnelse om krepsdyr og skjell. Mange krepsdyr har det til felles at de har fem par føtter, der det fremste paret har blitt omdannet til klør. Slike klør er en populær matkilde. De vanligste krepsdyrene er reker, ferskvannskreps, sjøkreps,hummer, krabber og kongekrabbe. De vanligste skjellene er blåskjell, flatøsters og kamskjell.

Skalldyr inngår som næringskilde i en rekke matretter, som forretter, middager, supper og posteier. Skalldyr regnes som en eksklusiv råvare, men prisene varierer mellom sortene. Hummer og kongekrabbe er dyrt, mens reker og blåskjell er rimelige. Krepsdyr selges vanligvis levende eller kokte. Skalldyr er lett bedervelig mat, noe som stiller store krav til behandling og oppbevaring.

## Se også

* Hummersuppe
* Paella, en populær spansk nasjonalrett
* Rekecocktail
* Skalldyrfestivalen

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Flaggstat

**Flaggstat** er den statsbemyndiget som et kommersielt skip (handelsskip) offisielt seiler under. Flaggstaten er styresmakten som har autoritet og ansvaret til å gjennomføre reguleringer over skip og fartøy som er registrert under dets flagg. Det innebærer inspeksjon, sertifisering og utstedelse av sikkerhets- og antiforurensningsdokumenter. Alle sjøfartøy må registreres i en flaggstat og følge dens sikkerhetsregler. I nyere tid har det blitt mer vanlig å registrere skip i «åpne registre» under såkalte bekvemmelighetsflagg, for eksempel i Panama og Caymanøyene, blant annet av skattemotiverte årsaker.

Skip identifiseres først og fremst gjennom et gjennom et nasjonalitetsbevis, men også gjennom kjenningssignal. Beviset, som utstedes av skipsregisterføreren straks skipet er registrert, skal inneholde opplysninger om skipets navn, kjenningssignal, byggested og -år, hjemsted samt eierens navn og adresse.

Bekvemmelighetsflagg er et flagg tilhørende et land som benyttes på skip med eier/eiere fra et annet land. Skipseieren kan på den måten unngå høye skatter i hjemlandet og også gjøre skipsregistreringen enklere. Landet som stiller flagget til disposisjon tar betalt for tjenesten, og i noen mindre land er denne betalingen en betydelig inntektskilde. Bruk av bekvemmelighetsflagg for å unngå internasjonale forpliktelser er en utfordring i arbeidet med få bukt med ulovlig, urapportert og uregulert fiske.

Panama er per 2015 verdens største flaggstat hvor bortimot en fjerdedel av verdens havgående tonnasje er registrert der. Land på andreplass er Liberia.

## Referanser

## Se også

* Skipsregister

## Eksterne lenker

* «Declaration recognising the Right to a Flag of States having no Sea-coast. Barcelona, April 20, 1921» Arkivert 10. juli 2017 hos Wayback Machine. (PDF), *League of Nations Treaty Series*
* Shipping Consultative Committee: Voluntary IMO Member State Audit Arkivert 25. oktober 2018 hos Wayback Machine. (PDF)
* IV. Effective Flag State Control, *Fisheries and Aquaculture Department*

Autoritetsdata
# Haitham bin Tariq al-Said

| Haitham bin Tariq al-Said |
| --- |
|  |
| Født | 11. okt. 1955 (70 år) Muskat (Muskat og Oman) |
| Beskjeftigelse | Politiker, monark  |
| Embete | * Sultan av Oman (2020–)
* Minister of Finance of Oman (2020–2020)
* Foreign Minister of Oman (2020–2020)
* Minister of Heritage and Culture (2002–2020)
* Grand Master of the Order of the Renaissance of Oman (2020–)
 |
| Utdannet ved | Pembroke College University of Oxford (–1979) المدرسة السعيدية Brummana gymnas (–1972) |
| Ektefelle | Ahad bint Abdullah Al Busaidi |
| Far | Tariq bin Taimur Al Said |
| Mor | Shawana bint Hammoud Al Busaidi |
| Søsken | Shihab bin Tariq al-Said Assad bin Tariq al-Said Nawwal bint Tariq al-Said |
| Barn | Theyazin bin Haitham Al Said Bilarab bin Haitham Al Said |
| Nasjonalitet | Oman |
| Utmerkelser |
21 oppføringer
Abdulaziz-ordenen (2006) Royal Victorian Order (2010) Stort ærestegn i gull med bånd av Ærestegnet for fortjenester (2001) Orden av Oman Order of Al Said The Accolade Al-Khalifa-ordenen Sheik Zayeds orden Gjenfødelsesordenen Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden Ærestegnet for fortjenester Nilens orden Mubarak den stores orden Al-Hussein bin Ali-ordenen Order of Establishment, 1st class (2010) Order of the Renaissance (Oman), 1st class (ukjent) Republikken Tyrkias statsorden Den nederlandske løves orden Leopoldsordenen Algeries nasjonale fortjenstorden Isabella den katolskes orden

 |
|

---

Haitham bin Tariq al-Said på Commons |

**Haitham bin Tariq al-Said** (født 13. oktober 1954) er en omansk kongelig og politiker som ble utnevnt til sultan av Oman 11. januar 2020 da han etterfulgte sultan Qaboos. Han var tidligere minister for kulturarv og kultur.

## Liv og virke

### Familiebakgrunn

Haitham bin Tariq tilhører al-Busaidi-dynastiet og er i slekt med sultan Qaboos. Han er sønn av Tariq bin Taimur al-Said, onkelen til sultan Qaboos. Assad bin Tariq al-Said og Shihab bin Tariq al-Said er hans halvbrødre. Han var nevnt som en av flere mulige etterfølger etter Qaboos som sultan av Oman.

### Karriere

Haitham bin Tariq var minister for kulturarv og kultur i Omans regjering. Han har også arbeidet i utenriksdepartementet.

## Referanser
# Manama

Manama.
**Manama** (arabisk: المنامة Al-Manāmah) er hovedstaden i den arabiske øystaten Bahrain. Byen ligger nordøst på øya Bahrain. Byen er den største byen i landet med et innbyggertall på omtrent 150 000, noe som utgjør omtrent en tiendedel av landets befolkning.

De eldste historiske tekster som byen er beskrevet i er fra 1345. Byen ble tatt av portugisere i 1521 og av persere i 1602. Etter dette har byen vært under kontroll av Al-Khalifa-dynastiet siden 1783. I 1971 ble byen hovedstad i den uavhengige staten Bahrain.

Landets høyeste bygninger, Bahrain World Trade Center, ligger i byen.

## Eksterne lenker

* (en) Offisielt nettsted

* (en) Manama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

* (en) Manama – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
# Golfrådet

|  |
| --- |
| **مجلس التعاون لدول الخليج العربية**  |
| **Cooperation Council for the Arab States of the Gulf**  |
| **Norsk: Golfrådet**  |
|  *GCCs flagg* |
| *GCCs Logo* |
|  |
| **Offisielt språk** | Arabisk |
| **Medlemsland** | 6 Stater på Den arabiske halvøy |
| **Hovedkvarter** | Riyadh |
| **President** Generalsekretær |  Abdul Rahman ibn Hamad al-Attiyah |
| **Opprettet** | 25. mai 1981 |
| **Areal** | 2 672 700 km² |
| **Befolkning** | 40 338 196 |
| **BNP**  - Totalt  - Per innbygger |  $1 103 milliarder $22 081 |
| **Valutaer** | *Felles valuta besluttet 2010*

---

• Bahrainsk dinar (BHD)
• Kuwaitisk dinar (KWD)
• Omansk rial (OMR)
• Qatarsk rijal (QAR)
• Saudiarabisk rijal (SAR)
• Emiratarabisk dirham (AED) |
| **Tidssone** | UTC+3 til +4 |
| **Internettadresse** |  |

**Golfrådet** fullt navn **Cooperation Council for the Arab States of the Gulf** (CCASG); (Arabisk: مجلس التعاون لدول الخليج العربية) kalles vanligvis **Gulf Cooperation Council** (GCC); (Arabisk: مجلس التعاون الخليجي) er de arabiske gulfstaters råd. Det er en politisk og økonomisk union mellom seks arabiske stater som ligger ved Persiabukten. Organisasjonen har en rekke økonomiske og sosiale formål.

Norge har samarbeid med GCC gjennom EFTA. En handelsavtale mellom EFTA og GCC var ferdigforhandlet 24. april 2008

## Medlemmer

 De forente arabiske emirater

 Kuwait

 Bahrain

 Saudi-Arabia

 Oman

 Qatar

## Se også

* EFTA

## Referanser

## Eksterne lenker

The Cooperation Council for the Arab States of the Gulf – Generalsekretariatet
# Andre intifada

| Andre intifada |
| --- |
| Konflikt: Midtøsten-konflikten |
|  Israelske soldater i Nablus under Operasjon Forsvarsskjold |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 28. september 2000 – 8. februar 2005 |
| Sted | Palestina, Israel |
| Resultat | Israel slo ned intifadaen
* Konstruksjon av Israels barriere på Vestbredden
 |

 |
| Stridende parter |
|  Israel |  Den palestinske selvstyremyndigheten
* PLO
* Hamas
 |
| Kommandanter og ledere |
| Ehud Barak Ariel Sharon Ehud Olmert | Yasir Arafat

---

Ahmed Yassin Ismail Haniyeh Mohammed Deif |
| Styrker |
|  IDF | al-Aqsa-martyrenes brigader  al-Qassam-brigadene  PFLP |
| Tap |
| 1 031 israelere totalt: -705 israelske sivile drept av palestinere; - 326 israelsk sikkerhetspersonell drept av palestinere | 5 103 palestinere totalt: - 4 487 palestinere drept av israelske sikkerhetsstyrker; - 41 palestinere drept av israelske sivile; - 593 palestinere drept av palestinere |

IDF Caterpillar D9 pansret bulldoser.
**Andre intifada**, også kjent som **al-Aqsa-intifadaen** (arabisk:انتفاضة الأقصى, *Intifāḍat El Aqṣa* eller *Intifāḍat Al Aqṣa*; hebraisk: אינתיפאדת אל אקצה, *Intifādat El-Aqtzah*) viser til det andre palestinske opprøret som begynte 28. september 2000.

Den andre intifadaen var mer enn den første organisert av PLO og utviklet seg til en krigstilstand mellom De palestinske selvstyremyndighetene og Israel. Opprøret brøt ut i protest mot opposisjonsleder Ariel Sharons omstridte besøk på Tempelhøyden i Jerusalem, der al-Aqsa-moskeen ligger. Mens den første intifada sprang ut fra oppdemmet frustrasjon mot okkupasjon og undertrykking, var den andre intifada en reaksjon på de sterke begrensninger som ble lagt for utviklingen av en palestinsk stat – og følgelig langt på vei en kamp mot okkupasjon og for selvstendighet. Flere palestinske aktører tok del i opprøret, og særlig Hamas spilte en mer fremtredende rolle enn før, bl.a. med rakettangrep mot mål i Israel.

Palestinsk taktikk varierte fra å utøve masseprotester og storstreiker, som ved første intifada, til store selvmordsbombeangrep og avfyring av Qassam-raketter mot israelske bosetningsområder. Israelsk taktikk varierte fra å lage grenseoverganger og å konstruere Vestbredden-barrieren, til og utføre ekstrajuridiske snikmord rettet mot militanter. Israel benyttet også utstrakt bruk av kollektiv avstraffelse overfor palestinerne. Dette innbefattet drap på sivile og bruk av tunge våpen mot den palestinske sivilbefolkningen og humanitære mål. Andre kollektive straffemetoder innbefattet blokader, portforbud, massearrestasjoner, samt ødeleggelse av boliger, boligkvarter og infrastruktur.

## Tidslinje

## Se også

* Operasjon «Defensive Shield»
* Osloavtalen
* Første intifada
* Liste over kriger Israel har deltatt i

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Second Intifada – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Casamance-konflikten

| Casamance-konflikten |
| --- |
|  Casamances plassering i Senegal |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1990– |
| Sted | Casamance, Senegal |
| Resultat | Pågående konflikt |

 |
| Stridende parter |
|  Senegal
 Frankrike |  MFDC |
| Styrker |
|  3000 (1997)
 1200 (2002) |  2000 (2005) |

**Casamance-konflikten** er en konflikt mellom Senegals regjering og Bevegelsen av Casamances demokratiske styrker (MFDC). Konflikten startet på begynnelsen av 90-tallet da MFDC begynte å kjempe for et selvstendig Casamance.

Ifølge historikere hadde Senegals første president Leopold Senghor lovet Casamances ledere at dersom de var en del av Senegal i 20 år ville de bli gitt selvstendighet etterpå. Når regjeringen ikke holdt løftet på 1980-tallet, ble gatedemonstrasjoner i Ziguinchor til et voldelig opprør. I 1990 begynte MFDC å angripe militære bygninger i regionen, med antatt dekkoperativ støtte fra Guinea-Bissaus hær. Den senegalesiske hæren angrep MFDC-baser i Basse Casamance og Guinea-Bissau, og begge sider anklaget den andre for å angripe ikke-stridende.

Mange våpenhviler ble undertegnet i løpet av 1990-tallet, men ingen av dem varte, og konflikten fikk oppmerksomhet i Europa da fire franske turister forsvant på mystisk vis og begge parter anklaget den andre for å drive med kidnapping. I 2006 inngikk MFDCs leder Augustin Diamacoune Senghor en våpenhvile med regjeringen, men flere fraksjoner i bevegelsen valgte å fortsette kampen. Konflikten fortsatte i 2006, og førte til at tusenvis av sivile flyktet over grensen til Gambia.

I oktober 2010 blusset konflikten opp når en ulovlig våpenlast fra Iran ble beslaglagt i havna i Lagos, Nigeria. Den senegalesiske regjeringa mistenkte at våpenlasten var på vei til Casamance, og kalte hjem sin ambassadør i Teheran på grunn av dette. Harde kamper utspant seg senere i desember, når omtrent 100 MDFC-krigere forsøkte å ta Bigona like sør for den gambiske grensen støttet av tyngre våpen, som mortere og maskingeværer. Angrepet ble slått tilbake av senegalesiske soldater, som også mistet 7 av sine egne i kampene.

## Referanser

Autoritetsdata
# Magen (Israel)

Kibbutz Magen, 1949.
Magen er sør for midten i det gult markerte området.
Sheikh Nurans *maqam*.
Magen, 1957.
**Magen** (hebraisk skrift מָגֵן, betyr ‘Skjold’) er en kibbutz sør i Israel. Den ligger nordvest i Negevørkenen og dekker 8 500 dekar og tilhører Eshkol regionale kommune. I 2006 hadde den 480 innbyggere.

Kibbutzen ble grunnlagt av immigranter fra Romania den 16. august 1949.

## Historie

Under første verdenskrig etablerte britiske styrker en flyplass her etter at tyrkerne hadde trukket seg nordover.

Kibbutzen ble etablert i 1949. Den ligger på restene av Sheikh Nuran-helligdommen. Stedet var dessuten kanskje hvor den bibelske byen Betul lå (Josva 19,4). Det var også stedet for et bysantinsk kloster fra 300-tallet e.Kr.

Stedet var slagmark under Operasjon Assaf i den arabisk-israelske krig i 1948.

Under Israel–Hamas-krigen i 2023 var Magen en av de israelske landsbyene som ble angrepet den 7. oktober. Angrepet ble slått tilbake. Israelske styrker gikk til motangrep med stridsvogner dagen etter, og eliminerte de gjenværende Hamas-angriperne i kibbutzen.

## Arkaeologi

Et kirkekompleks bestående av fire bygninger ble oppdaget i kibbutz Magen, og funnet kaster lys over trekk ved kirtebygging i den bysantinske era. Mosaikker, inscripsjoner, glass, steintøy og mynter ble funnet under utgravningene.

## Referanser

## Eksterne lenker

* Offisielt nettsted

* (en) Magen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Autoritetsdata
# Panservernmissil

FGM-148 Javelin, panservernmissil Den amerikanske hæren
Et BGM-71 TOW avfyres fra en HMMWV
**Panservernmissil**, eller **antitankstyrt missil** (**ATGM**), er et missil framstilt for å bekjempe pansrede kjøretøyer som stridsvogner og stormpanservogner. De varierer i størrelse fra bærbare skulderavfyrte våpen som kan transporteres av en enkelt soldat, til større stativmonterte våpen, som krever en tropp eller et team for å transportere og avfyre, til kjøretøy- og flymonterte missilsystemer.

Tidligere bærbare panservernmissiler, som antitankkononer og stridsvognminer, hadde generelt svært kort rekkevidde, noen ganger i størrelsesorden meter eller titalls meter. Rakettdrevne høyeksplosive antitanksystemer (HEAT) dukket opp under andre verdenskrig og utvidet rekkevidden til hundrevis av meter, men nøyaktigheten var lav, og det å treffe mål på disse avstandene var i stor grad et spørsmål om flaks. Det var kombinasjonen av rakettframdrift og fjernstyrt trådføring som gjorde panservernmissiler mye mer effektive enn disse tidligere våpnene, og ga lett infanteri reell kapasitet på slagmarken mot etterkrigstidens stridsvogndesign. Innføringen av halvautomatisk føring på 1960-tallet forbedret ytelsen til panservernmissiler ytterligere.

Fra og med 2016 ble panservernmissiler brukt av over 130 land og mange ikke-statlige aktører rundt om i verden. Tunge stridsvogner fra etter den kalde krigen som bruker kompositt- (hardt keramisk materiale blandet med panserstål) og reaktivt pansring har dog vist seg å være motstandsdyktige mot mindre panservernmissiler.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Anti-tank missiles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# JDAM

En konvensjonell Mk84 bombe påmontert modifisert med JDAM, den modifiserte bomben betegnes som GBU-31
**Joint Direct Attack Munition** (JDAM) er et tilleggsett som omdanner enkle gravitasjonsbomber til «smarte bomber». Bomber utstyrt med JDAM styres mot målet ved et treghetsnavigasjonssystem, supplert ved en GPS mottaker for økt nøyaktighet. JDAM gir en rekkevidde på inntil 15 nautiske mil fra utløsningspunktet. JDAM gir svært stor nøyaktighet for en rimelig pris (ca. 21 tusen US dollar pr bombe), presisjon er mellom 10-30 meter.

JDAM er utviklet i fellesskap for USAF og US Navy og leveres også til et antall land, blant de Norge. Det er våpenprodusenten Boeing som produserer JDAM.

## Eksterne lenker

* Omfattende oversikt over utviklingen av JDAM (engelsk)

Autoritetsdata
# World Central Kitchen

| World Central Kitchen |
| --- |
|  |
| Stiftet | 2010 |
| Hovedkontor | Washington D.C. |
| Utmerkelser | Fyrsten av Asturias' pris for enighet (2021) Zayed Award for Human Fraternity (2025) |
| Grunnlegger(e) | José Andrés  |
| Nettsted | wck.o (en, es) |
|  |

**World Central Kitchen (WCK)** er en internasjonal ikke-statlig hjelpeorganisasjon som tilbyr måltider i katastrofe- og krigssoner. Organisasjonen ble startet av den spansk-amerikanske kokken og restauratør José Andrés i 2010 for å bistå overlevende etter Jordskjelvet i Haiti.

Organisasjonen har bistått med mat i flere katastrofe-soner som blant annet i USA, Haiti, Mosambik, Indonesia, Guatemala og Tyrkia, samt i krigssoner som blant annet Ukraina og Gaza. Den har (per mars 2024) servert 350 millioner måltider til mennesker i krise over hele verden. Dette har skjedd i samarbeid med lokale grupper og et nettverk av restauranter og transportører.

Hovedkontoret ligger i Washington, D.C.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (es) Offisielt nettsted

* (en) World Central Kitchen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Massakren på Israels kysthovedvei

Restene av den forkullede bussen som ble kapret.
Restene av bussens frontparti.
**Massakren på Israels kysthovedvei** var et palestinsk terrorangrep den 11. mars 1978 på en buss på som kjørte langs Israels hovedvei langs kysten. Angrepet ble iscenesatt av Abu Jihad og utført av PLO-fraksjonen Fatah.

## Angrepet

På morgenen den 11. mars gikk Dalal Mughrabi og hennes palestinske fedayeengruppe på 11 medlemmer (inkludert én annen kvinne) i land med RIB-båter på en strand nær Ma'agan Michael nord for Tel Aviv-Jaffa. De hadde kjørt båten helt fra Libanon. De drepte Gail Ruban, en amerikansk fotograf som tok naturfotografier i nærområdet, og kapret deretter en buss fullastet av bussjåfører med sine familier, som var på dagstur. Mens de kjørte, åpnet Mughrabi og hennes gruppe ild mot kjøretøyene i nærheten. En israelsk militærenhet, ledet av Ehud Barak, forfulgte bussen helt til de klarte å stoppe den nær Herzliya. Et langvarig skytedrama fulgte mellom palestinerne og soldatene, og palestinerne skjøt også passasjerer som forsøkte å rømme. Til slutt sprengte noen medlemmer av Fatah i stykker bussen, som ble stående igjen i full brann. Angrepet medførte 35 sivile dødsfall, hvorav tretten av dem var barn og seks var palestinske geriljasoldater. 71 sivile ble skadet.

Angrepet ble også den utløsende faktoren for den israelske Operasjon Litani mot PLOs baser i Libanon, bare tre dager senere.

## Referanser

Autoritetsdata
# Internasjonale samfunn

Flagg for det internasjonale samfunn ved Palais des Nations i Genève
Det **Internasjonale samfunn** er en betegnelse brukt i internasjonale forbindelser og sikter til alle mennesker, kulturer og land i verden. Begrepet brukes gjerne for å vise til de felles forpliktelser som de har seg i mellom. I en humanitær krise kan et vanlig uttrykk for eksempel være at «det internasjonale samfunn må handle».

Politikere, politiske aktivister og politiske kommentarer i medier bruker stadig begrepet, gjerne i forbindelse med krav om tiltak for å beskytte menneskerettigheter eller for hjelp i ulike krisesituasjoner.
# Samarbeidsorganisasjonen for det sørlige Afrika

Organisasjonens flagg siden 1995.
Kart som viser medlemslandene i Samarbeidsorganisasjonen for det sørlige Afrika.
**Samarbeidsorganisasjonen for det sørlige Afrika** (engelsk: Southern African Development Community, forkortet SADC) er en organisasjon som fremmer samarbeid om økonomisk utvikling i det sørlige Afrika. Hovedkontoret ligger i Gaborone, Botswana.

Organisasjonen har 15 medlemsland: Angola, Botswana, Lesotho, Den demokratiske republikken Kongo, Madagaskar, Malawi, Mauritius, Mosambik, Namibia, Seychellene, Sør-Afrika, Swaziland, Tanzania, Zambia og Zimbabwe.

Organisasjonen ble opprettet 17. august 1992 som en videreføring av Samarbeidslandene for utviklingsbistand i det sørlige Afrika (Southern African Development Coordination Conference, forkortet SADCC).

## Eksterne lenker

* (en) Offisielt nettsted

* (en) Southern African Development Community – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Oleksij Reznikov

| Oleksij Reznikov |
| --- |
|  |
| Født | 18. juni 1966 (60 år) Lviv |
| Beskjeftigelse | Advokat, politiker, quizdeltager, filmskuespiller, jurist, minister  |
| Embete | * Minister for gjenforening av midlertidig okkuperte territorier (2020–2021)
* Visestatsminister i Ukraina (2020–2021)
* Ukrainas forsvarsminister (2021–2023)
* forsvarsminister
 |
| Utdannet ved | Universitetet i Lviv |
| Ektefelle | Yulia Zoriy |
| Parti | partiløs |
| Nasjonalitet | Ukraina Sovjetunionen |
| Utmerkelser | Honoured Jurist of Ukraine Ærespistolen 3. klasse av Vytiskorsets orden Fortjenstkorset i sølv |
| Signatur |
|  |
|

---

Oleksij Reznikov på Commons |

**Oleksij Jurijovytsj Reznikov** (født 1966) er en ukrainsk jurist og politiker. Han ble 4. november 2021 utnevnt til forsvarsminister i Ukraina.

Reznikov ble valgt til forsvarsminister ved direkte valg i det ukrainske parlamentet Verkhovna Rada, med 273 stemmer. 74 representanter avsto fra å stemme. Reznikov hadde til da vært minister for gjenforening av midlertidig okkuperte områder. Arbeidsområdet var de østlige områdene av Ukraina, Luhansk og Donetsk.

## Fotnoter

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Oleksii Reznikov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# 49. armé i Russland

Emblem for 49. armé
**49. armé** eller **49. kombinerte armé** (russisk **49-я общевойсковая Краснознамённая армия**) er en styrke på operasjonelt nivå i Søndre militærdistrikt i Russland med hovedkvarter i Stavropol.

## Sammensetning

### Militær kommando og kontroll

* 66. kommando- og kontrollbrigade i Stavropol.
* 25. SPETSNAZ-regiment i Stavropol

Manøverelement:

* 205. motoriserte infanteribrigade
* 34. motoriserte infanteribrigade
* 131. motoriserte infanteribrigade (omdøpt til 7. militærbase.og flyttet til Gudauta i Abkhazia i 2009).

Militær ildstøtte

* 1. bakke-til-bakke-missilbrigade forlagt til Krasnodar
* 227. artilleribrigade, forlagt til Krasnooktjabrskij (Adygeja).
* 90. luftvernbrigade, forlagt til Afilskij, Krasnodar kraj.

Stridsstøtte

* 39. ABC-vernregiment er forlagt til Oktjabrskij i Kalatsjovskij rajon i Volgograd oblast
* 32. ingeniørregiment er forlagt til Afipskij i Krasnodar kraj

Militær logistikk

* 99. forsyningsbrigade forlagt til Majkop

## Referanser