Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# FN P90

| FN P90 |
| --- |
|  |
| Basisdata |
| Opphavsland |  Belgia |
| Type | Maskinpistol |
| Produsent(er) | FN Herstal |
| Innført | 1986 |
| Tekniske data |
| Kamring | 5,7 x 28 mm |
| Mekanisme | Masseretardert, lukket sluttstykke |
| Skuddtakt | 900 skudd/min |
| Vekt | 3 |
| Lengde | 500 |
| Magasinkapasitet | 50 patroner |

**P90** er en kompakt bullpup maskinpistol i kaliber 5,7 x 28 mm fra belgiske FN Herstal.

## Historie og utvikling

P90 ble utviklet i perioden 1986–1987 av Stéphane Ferrard. Navnet kommer fra *Prosjekt* og *90* for 1990-årene. Kaliberet 5,7 mm ble designet spesielt for dette våpenet, og er ment å ha flatere kulebane og bedre gjennomtrenging enn f.eks. pistolkalibre som 9 mm.

Den første prototypen i 5,7 mm sto ferdig i oktober 1986, og fram til 1993 hadde 3000 våpen blitt produsert i lavt tempo. De første brukte en patron kalt SS90, med et lettvekts prosjektil med rund snute og plastkjerne. En mer konvensjonell patron ble kalt SS190, og har blykjerne og en penetrator av stål eller aluminium. Denne var beregnet på også å brukes i pistolen FN Five-seveN. En modifisert versjon av P90 beregnet på den nye ammunisjonen kom i 1993.

P90 klassifiseres noen ganger som personlig selvforsvarsvåpen. Dette for å skille denne typen våpen fra regulære maskinpistoler som bruker pistolammunisjonon.

## Varianter

Det lages flere varianter:

* PS90 – sivil halvautomatisk sportsutgave
* PS90 USG – halvautomatisk utgave uten sikte med forstørrelse
* P90 USG – uten sikte med forstørrelse
* PS90 TR – halvautomatisk utgave med Picatinnyskinne-topp
* P90 TR – med Picatinnyskinne-topp
* P90 LV – med lasersikte
* P90 IR – med infrarødt sikte

## Eksterne lenker

* Offisielt nettsted

* (en) FN P90 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

* (en) FN P90 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons

Autoritetsdata
# Vostok 1

| Vostok 1 |
| --- |
|  |
| Kallesignal | Кедр (Kedr - Siberian Pine) |
| Mannskap | 1 |
| Rampe | Baikonur LC1  |
| Oppskyting | 12. april 1961 06:07 UTC |
| Landing | 12. april 1961 07:55 UTC  |
| Kommandomodul | 4.725 kg |
| Oppdragets lengde | 1 h 48 m |
| Kurs |
| Apogeum | 315 km |
| Perege | 169 km |
| Inklinasjon | 64.95° |
| Omløp | 1 |
| Omløpstid | 89,34 min |
| Navigasjon |
| Forrige oppdrag | Sputnik 10 (romferd) |
| Neste oppdrag | Vostok 2 |

**Vostok 1** var verdens første bemannede romfartøy. Jurij Gagarin ble det første mennesket som kom i kretsløp rundt jorden, og det første mennesket utenfor Jordens atmosfære.

Oppskytningen av Vostok 1, fant sted den 12. april 1961 klokken 09.07 Moskva-tid.

## Mannskap

* Jurij Gagarin
* (I tilfelle Gagarin ikke kunne være med på romferden, så var German Titov planlagt som stedfortreder for Gagarin.)

## Høydepunkter fra ferden

* Jurij Gagarin ble det første mennesket som kom i kretsløp rundt jorden.
* Gagarin kretset en gang rundt jorden, noe som tok 108 minutter.
* Selve flygningen ble gjennomført under automatisk kontroll, da man var usikker på menneskets evne til å fungere i vektløs tilstand.
* Etter å ha kretset rundt jorden ble Gagarin skutt ut fra romkapselen (i et katapultsete) i 7 km høyde og landet i egen fallskjerm. Romkapselen hadde også en fallskjerm.
* Vostok-kapselen er i dag utstilt på RKK Energia Museet i Kaluga.

## Se også

* Vostok-romskipet

## Referanser
# 2K22 Tunguska

2S6
**2S6** (russisk: 2С6 «Тунгу́ска», NATO-kallenavn: **SA-19 Grisom**) er et sovjetisk, selvdrevet luftvernkjøretøy med to 30 mm kanoner og åtte SA-19 luftvernmissiler. Utseendemessig er det ganske likt tyske Gepard. Kanonene har en effektiv rekkevidde på rundt 3 000 meter og missilene rundt 8 km.

Det ble utviklet tidlig på 1980-tallet.

Det er fremdeles i tjeneste i tidligere sovjetstater.

## Se også

* ZSU-23-4

## Litteratur

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker

* (en) 2K22 Tunguska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Autoritetsdata
# Forsvarsdepartementet (Russland)

Forsvarsdepartementet i Russland - emblem
Nasjonalt styringssenter for Forsvaret i Den russiske Føderasjon
**Forsvarsdepartementet** i Den russiske føderasjonen (russisk: Министерство обороны Российской Федерации; i dagligtalen bare Минобороны [Minoborony]) er en av de 14 russiske departementene og utgjør den politiske ledelsen for Russlands væpnede styrker. Det ledes fra 6. desember 2012 av forsvarsminister Sergej Sjojgu. Hovedkontoret ligger i Znamenka-gaten 19 i Moskva.

Forsvarsdepartementets hovedoppgave er å designe og implementere russisk forsvarspolitikk. Departementet fikk sin nåværende struktur i 2004 etter et dekret fra president Vladimir Putin.
Hovedkontoret ligger i Znamenka-gata 19 i Moskva.
Forsvarsministeren heter i 2019 Sergej Sjojgu. Han har hatt stillingen forsvarsminister siden 6. november 2012.

### Sammensetning i 2017

Øverste ledelse i 2017 inkluderte:

* **Generalstabssjef** – Armégeneral Valery Gerasimov (siden 9. november 2012)
* **Nestkommanderende generalstabssjef** – Ruslan Tsalikov (siden 24. desember 2015)
* **Statssektretær** – Armégeneral (pensjonert) Nikolay Pankov (siden 13. september 2005)

### Hovedkommandoer

* Den russiske hæren
* Den russiske marinen
* De russiske luft- og romfartsstyrkene

### Kommandoer

* De strategiske rakettstyrker
* De russiske luftlandestyrker

Enheter underlagt Forsvarsminsteriet i august 2012 inkluderte:

* Presse- og Informasjonsdirektorat
* Kroppsøvingsdirektorat
* Finansdirektorat
* Militært helsedirektorat
* Militært innkjøpsdirektorat
* Militært eiendomsdirektorat
* Militært ekspertsenter
* Militært administrasjonsdirektorat
* Hoveddirektorat for militærpolitiet
* Direktorat for store militære investeringer
* Departement for statlig konsum og kapitalforvaltning
* Departement for statlig arkitektur og konstruksjon
* Departement for sanatorier og rekreasjon
* Direktorat for busteder
* Hoveddirektoratet for missiler og artilleri (GRAU)
* Departement for dyphavsforskning
* 12. Hoveddirektorat i Russlands forsvarsministerium
* 45. ingeniørkamuflasjeregiment

## Referanser

## Eksterne lenker

* (ru) Offisielt nettsted

* (en) Offisielt nettsted

* (fr) Offisielt nettsted

* (es) Offisielt nettsted

* (ar) Offisielt nettsted

* Mate-URL

* (en) Ministry of Defence of Russia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Dobbeltvedtaket

Sovjetisk SS-20 rakett, dette missilet var konfliktens kjerne
**Dobbeltvedtaket** eller **dobbeltbeslutningen** var det vedtaket som ble fattet på NATOs medlemsmøte i Brussel den 12. desember 1979 som et motsvar til utplasseringen av sovjetiske RT-21M-raketter (Nato-betegnelse SS-20) i Øst-Europa fra 1976. NATO foreslo overfor Warszawapakten at det skulle innføres en begrensning på mellomdistanseraketter. Dersom ikke Sovjet og Warszawa-pakten gikk med på dette og trakk sine SS-20 raketter tilbake, ville USA og NATO utplassere tilsvarende raketter i Vest-Europa, Pershing II ballistiske mellomdistanseraketter og Tomahawk kryssermissiler.

Ved INF-avtalen som USA og Sovjetunionen inngikk i 1987, ble det blant annet enighet om å eliminere den klassen missiler som SS-20, Pershing II og Tomahawk tilhørte.

## Referanser

## Eksterne lenker

* NATOs vedtak fra 1979, NATOs nettsider (engelsk)
* Artikkel i *Verdens Gang* fra 1999 om dobbeltvedtaket
# Operasjon Chrome Dome

B-52 flyrutene under operasjon Chrome Dome i 1966
Den østlige Chrome Dome-ruten
**Operasjon Chrome Dome** var et stående United States Air Force-oppdrag under den kalde krigen fra 1960 til 1968, hvor Boeing B-52 Stratofortress-strategiske bombefly bevæpnet med termonukleære våpen forble på kontinuerlig luftbåren varsel og fløy ruter til punkter på grensen til Sovjetunionen.

De rullerende flydeployeringer gav sikkerhet for at det på et hvilket som helst gitt tidspunkt befant seg et betydelig antall bombefly på vingene med evne til å gjennomføre et atomangrep på Sovjetunionen.

Programmet omfattet fly fra flere enheter av det amerikanske luftvåpen.

*Operation Chrome Dome* ble avviklet etter Thuleulykken, da et atombevæpnet B-52 bombefly styrtet ned i North Star Bay tett ved Thule Air Base. To år tidligere var et annet atombevæpnet B-52 bombefly styrtet i Middelhavet nær den spanske kystby Palomares under en flyvning under *Operation Chrome Dome*-programmet.

## Se også

* Thule Monitor Mission

## Eksterne lenker

* *SAC'S Deadly Daily Dozen*, Time Magazine, 1961 Arkivert 23. september 2009 hos Wayback Machine.

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Tear down this wall

Reagan taler foran Brandenburger Tor
**«Tear down this wall»** («riv denne muren») er en berømt utfordring til å rive Berlinmuren fra USAs president Ronald Reagan til den sovjetiske lederen Mikhail Gorbatsjov.

I en tale holdt foran Brandenburger Tor ved muren den 12. juni 1987 utfordret Reagan Gorbatsjov til å rive muren, for å demonstrere at han mente alvor med sitt ønske om mer frihet i østblokken. Selv om muren formelt var ansvaret til myndighetene i DDR, anså USA DDR som en sovjetisk marionettstat.

Reagan holdt talen til tross for innsigelser fra utenriksdepartementet og det nasjonale sikkerhetsrådet. Sikkerhetsrådgiver Colin Powell var en av de viktigste motstanderne av talen.

Den 18. oktober 1989 gikk DDRs leder Erich Honecker av og 9. november samme år falt muren. Det er uenighet om hvor stor betydning, hvis noen, Reagans utfordring hadde for murens fall.

På 20-årsdagen for talen i Berlin ble Victims of Communism Memorial avduket i Washington.

## Se også

* Berlinmuren
* *Ich bin ein Berliner*

* Wikiquote: Ronald Reagan – sitater

Autoritetsdata
# Romtraktaten

| Romtraktaten |
| --- |
|  Deltagende i romtraktaten   Signert og ratifisert  Kun signert |
| Offisielt navn | Traktat om prinsipper for statenes utforskning og utnyttelse av det ytre rommet, inklusive månen og andre himmellegemer. |
| Type | Multilateral avtale |
| Innhold | Regulering av staters rettigheter og forpliktelser i rommet og på andre himmellegemer. |
| Inngått | Fra og med 27. januar 1967 i Washington, London og Moskva |
| Trådte i kraft | 10. oktober 1967 |
| Parter | 126 |
| Ratifisert av | 100 |
| Signert av | 26 |

**Romtraktaten** (engelsk: *Outer Space Treaty*, fransk: *Traité de l'espace* er en internasjonal avtale fra 1967 som regulerer rettslige spørsmål om rommet og fremmede himmellegemer.

## Opprinnelig innhold

Traktaten kom til under romkappløpet mellom USA og Sovjetunionen etter amerikansk initiativ og landsettingen av den ubemannede sovjetiske romsonden Luna IX på månen i 1966. Traktaten kan ses på som en fortsettelse av avtalen om forbud mot testing av kjernevåpen i rommet, atmosfæren og havet som USA, Storbritannia og Sovjetunionen undertegnet i august 1963, i tillegg til tre FN-resolusjoner om det ytre rommet (nr. 1721, 1884 og 1962. I traktaten slås det fast at utforskningen av det ytre rom skal skje «for hele menneskeheten» og at ingen stat kan gjøre territoriale krav eller forhindre en annen stats tiltredelse i rommet eller himmellegemer (inklusive månen). Traktatpartnerne er enige om å ikke åpne militære baser på månen eller andre himmellegemer, og å ikke plassere ut kjernevåpenbærere eller andre masseødeleggelsesvåpen i bane rundt jorden eller på himmellegemer. De undertegnende statene er videre ansvarlige for skader som oppstår ved romvirksomhet, også private som sådan, og lover å holde alle stasjoner og alle romfartøyer på månen og andre himmellegemer åpne for representanter fra andre stater som er tilsluttet traktaten.

## Kompletteringer

Traktaten har senere blitt komplettert ytterlige med avtaler som gjelder virksomhet i ytre rom. Den 22. april 1968 ble *redningsavtalen* undertegnet, og 3. desember samme år trådte den i kraft. Denne omhandler unnsetning og tilbakesending av romfarere og etterlating av formål som sendes ut i det ytre rom. Romtraktatens artikler 6 og 7, som beskriver traktatstatenes skadeansvar, ble komplettert og presisert i konvensjonen 29. mars 1972 om internasjonalt ansvar for skade som forårsakes av romformål, *ansvarskonvensjonen*. I *registreringskonvensjonen* 14. januar 1975 ble det spesifisert hvordan stater ifølge traktatens artikkel 8 skal redegjøre for oppskutte formål til FNs romkomite i og for registrering i et offentlig register. En traktat fra 1979 om virksomhet på månen og andre himmellegemer har blitt undertegnet av tretten stater, dog ingen av de større romfartsnasjonene.

## Referanser

## Litteratur

* Anna-Karin Bergman (2002). «Trender inom rymdrätten» (PDF) (på svensk). Juridiska fakulteten vid Lunds universitet.
* Nationalencyklopedin, bind 16 s. 112, oppslagsord *Rymdrätt*
# Nasjonalkomitéen for et fritt Europa

| Nasjonalkomitéen for et fritt Europa |
| --- |
| Stiftet | 1949 |
| Land | USA  |
|  |

**Nasjonalkomiteen for et fritt Europa** (National Committee for a Free Europe), senere **Komiteen for et fritt Europa** (Free Europe Committee), var en amerikansk, antikommunistisk organisasjon under den kalde krigen. Den ble grunnlagt 17. mars 1949 i New York av Allen Dulles, som i 1953 ble CIAs direktør, samt andre personer. Organisasjonen fremstilte seg den gangen utad som en privat organisasjon, men den hadde blitt skapt og ble finansiert av den amerikanske regjeringen og CIA, og CIA har senere bekreftet at organisasjonen var «det offentlige ansiktet for et innovativt psykologisk krigføringsprosjekt gjennomført av CIA» for å vinne folks «hjerner og hjerter». Dens mål ble definert som å frigjøre Europa fra sovjetisk okkupasjon og diktatur. I tillegg til Dulles var sentrale medlemmer blant annet senere president Dwight D. Eisenhower, filmskaperen Cecil B. DeMille og mediemagnaten Henry Luce. Nasjonalkomiteen er mest kjent for å ha tatt initiativ til etableringen av det amerikanske halvstatlige kringkastingsselskapet Radio Free Europe. Komiteen sendte også flygeblader inn i landene bak jernteppet fra Vest-Tyskland med ballonger. I tillegg drev komiteen en omfattende informasjonsvirksomhet i USA. Komiteen tok også initiativ til en aksjon for å gi en stor klokke til Vest-Berlin, etter forbilde av Liberty Bell, kalt Frihetsklokken i Berlin, som ble hengt opp i rådhuset i Vest-Berlin, og samlet inn hele 16 millioner underskrifter fra amerikanere på en «frihetserklæring» som fulgte klokken og i dag oppbevares sammen med den i Berlin. CIAs støtte til komiteen og Radio Free Europe opphørte i 1971, og Radio Free Europe ble kort etter slått sammen med Radio Liberty og flyttet fra CIAs budsjett til en egen post på statsbudsjettet.

## Referanser

Autoritetsdata
# Det andre franske keiserdømme

|  |
| --- |
| **Empire Français Det andre franske imperiet** |
| Imperium |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←    ←    ←  | **1852–1870** |  →    → |

 |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Frankrikes flagg | Frankrikes riksvåpen |

 |
| **Motto** Liberté, égalité, fraternité
*«Frihet, likhet, brorskap»* |
| **Nasjonalsang** Partant pour la Syrie
*«Avreise til Syria»* |
| Plasseringa til Det andre franske imperietDet andre franske imperiet i 1862 |
| **Hovedstad** | Paris |
| **Språk** | Fransk |
| **Religion** | Katolisisme |
| **Styreform** | Konstitusjonelt monarki |
| **Keiser** |
|  - 1852-1870 | Napoleon III |
| **Statsminister** |  |
|  - 1852-1869 | *Ingen* |
|  - 1869-1870 | Émile Ollivier |
|  - 1870 | Charles de Palikao |
| **Lovgivende forsamling** | Parlament |
|  - Overhus | Senatet |
|  - Underhus | Corps législatif |
| **Historisk periode** | Nyimperialismen |
|  - 1851-kuppet | 2. desember 1851 |
|  - 1852-grunnloven | 14. januar 1852 |
|  - Den fransk-prøyssiske krig | 19. juli 1870 |
|  - Slaget ved Sedan | 1. september 1870 |
|  - Republikk erklært | 4. september 1870 |
| **Valuta** | Franske franc |
| **I dag en del av** |  Algerie
 Kambodsja
Frankrike
Gabon
India
Senegal
Vietnam |

Våpenskjoldet til Det andre franske keiserdømme
**Det andre franske keiserdømme** (fransk: *Second Empire)*) eller *Det andre keiserdømme* var det keiserlige bonapartistregimet til Napoleon III av Frankrike fra 1852 til 1870, mellom Den andre republikk og Den tredje republikk i Frankrike.

Imperiet opphørte etter Napoleon IIIs nederlag i Den fransk-prøyssiske krig. Det ble avløst av en nasjonalregjering, proklamert av Léon Gambetta, som fortsatte kampen mot Preussen.

## Historie

I 1848 vedtok den franske nasjonalforsamlingen endringer i forfatningen til den andre republikk. Endringene inkluderte opprettelsen av et presidentembete, hvor det skulle velges en president hvert fjerde år. I desember samme år blir Louis Napoléon Bonaparte, Napoléon Bonapartes nevø, valgt til president. I 1851 gjennomførte han et statskupp, og ble til slutt utropt til keiser Napoleon III i desember 1852.

Napoleon III førte en aggressiv utenrikspolitikk og var involvert i en rekke kriger, blant annet Krimkrigen, den andre italienske frigjøringskrig og intervensjonen i Mexico. Han sendte også ekspedisjoner til Midtøsten og Vietnam, som la grunnlaget for deler av det franske koloniriket.

Under det andre franske keiserdømmet ble det også gjennomført store utbygginger og moderniseringer for å bidra til økonomisk vekst, blant annet investering i jernbanenettet. Paris ble også modernisert på en måte som fortsatt preger byen i dag, ved bygging av gjennomgående boulevarder, store offisielle bygninger og offentlige plasser. Napoleon III var visjonæren bak endringene, og samlet den politiske støtten som trengtes til implementering av de store planene.

Den 2. september 1870 ble Napoleon III tatt til fange av prøyssiske tropper under slaget ved Sedan. Den 4. september proklamerte Léon Gambetta opprettelsen av en nasjonalregjering i Paris, og keiserdømmet ble avskaffet.

## Referanser
# Motto

Mottoet, beltet og skjoldet til den engelske Hosebåndsordenen på Windsor slott: *Honi soit qui mal y pense* («skam for den som tenker ondt om dette»)
Det ironiske og brutale mottoet *Arbeit macht frei*, det vil si «Arbeid gjør fri», prydet portene til en rekke nazistiske konsentrasjonsleire fra andre verdenskrig. Her er porten fra Sachsenhausen utenfor Berlin.
**Motto**, også kalt *valgspråk* og *devise*, er en kort setning som likner på et ordspråk og som beskriver en grunninnstilling til en oppgave. Mottoer er knyttet til personer, en sosial gruppe, en organisasjon, et geografisk område eller andre enheter. Synonymer er valgspråk eller devise, slagord, parole, fyndord, leveregel og tankespråk. Motto kan også brukes om korte sitater eller arbeidstitler som beskriver hovedideen i et litterært arbeid, en bok eller et kapittel, og som kan oppgis på tittelbladet. Motto kan dessuten bety et stikkord som brukes istedenfor personnavn i kunstkonkurranser der deltakerne sender inn bidrag som skal bedømmes anonymt.

Ordet motto er et lånord fra italiensk via latin der *motire* betyr å «huske» og *muttum* «mumling», ord som igjen er avledet fra *muttire*, det vil si «tale», «mukke» eller «mumle».

## Forskjellige typer motto

Man bruker ordet «valgspråk» om et motto for en monark eller andre personer, for eksempel riddere av den danske Elefantordenen og den svenske Serafimerordenen. Noen slekter har valgspråk som de kan ha valgt selv og/eller er blitt tildelt ved adling. Enkelte ridderordener har egne valgspråk, som for eksempel den engelske Hosebåndsordenen.

Samtlige norske konger etter 1905 har tatt valgspråket «Alt for Norge», mens de svenske kongene har tatt forskjellige valgspråk, blant annet *För Sverige i tiden*. Mange valgspråk er skrevet på latin.

«Enige og tro inntil Dovre faller» er den såkalte Eidsvolleden fra 1814 og har vært betegnet som Norges nasjonale motto.

Et slagord brukes gjerne om en fotballklubb, i en reklamekampanje, mens en parole brukes i en politisk demonstrasjon.

«Motto» er i norsk språk ofte brukt i betydningen «leveregel», det vil si et fyndord som beskriver en privatpersons generelle syn på livet, uttrykt gjennom utsagn som for eksempel «Mitt motto er 'Smil til livet, og det smiler tilbake'».

## Se også

* Epigram
* Kodeord
* Livssyn
* Nasjonale mottoer
* Liste over norske kommuneslagord
* Parole, politisk slagord, særlig i demonstrasjon
* Vignett
* Jingel

## Referanser

## Eksterne lenker

* Søk på ordet «motto» i norske ordbøker: Søk etter *motto* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
* Arbeiderpartiets slagord i valgkampene 1933-2001
# Felttoget i Nord-Afrika

General Montgomery, kommandanten for de britiske styrkene i Nordafrika.
**Felttoget i Nord-Afrika**, eller **Ørkenkrigen**, foregikk under den andre verdenskrig i ørkenene i Nord-Afrika fra 10. mai 1940 og varte i tre år fram til 16. juni 1943. Hva som sto på spill for Storbritannia og de allierte var kontrollen over Suezkanalen, en vital livslinje for det britiske koloniriket, og av de verdifulle oljereservene i Midtøsten. Oljen i særdeleshet hadde blitt en kritisk strategisk råvare grunnet den økende mekaniseringen av moderne hærstyrker. Storbritannia i særdeleshet var avhengig av olje fra Midtøsten.

I denne tiden mellom 1940 og 1943 presset aksemaktene og de allierte hverandre fram tilbake over ørkenen. I begynnelsen av krigen hadde Libya vært en italiensk koloni i flere tiår og britiske styrker hadde vært i Egypt siden 1882. De to hærene i Libya og Egypt havnet i stridigheter straks fascistiske Italia erklærte krig mot de allierte i 1940 og italienerne invaderte Egypt i september 1940. I desember 1940 satte britene, sammen med indiske styrker, et motangrep, og tok til fange rundt 130 000 italienere. Adolf Hitlers svar var sende det nyopprettede Afrikakorpset til unnsetning., ledet av general Erwin Rommel, som i under dette felttoget fikk tilnavnet «Ørkenreven». De tyske styrkene rykket framover gjennom Libya til Egypt.

I 1942 var de kommet til El Alamein, ca. 240 km nordøst fra Kairo, hvor de ble slått tilbake av en overlegen britisk styrke ledet av feltmarskalk Bernard Montgomery. Etter at kampene hadde rast fram og tilbake i Libya og deler av Egypt hadde til slutt styrkene fra Det britiske samveldet drevet aksemaktene tilbake til Tunisia. Landganger nordvest i Afrika av britiske og amerikanske styrker, ledet av general George Patton, fanget aksen mellom to fronter og drev de ut av området.

I perioden 1940–1943 var dette det eneste området hvor de vestallierte var i kamp med tyske og italienske bakkestyrker.

## Felttoget i Libya og Egypt

*Se utdypende artikkel: Felttoget i Libya og Egypt*
## Operasjon Torch

*Se utdypende artikkel: Operasjon Torch*
I et forsøk på å fange de tyske styrkene i en knipetangsmanøver gikk amerikanske styrker i land i Vichy-okkupert Fransk Nordafrika uten å vente noen motstand. De fikk seg en overraskelse da vichystyrkene ga kraftig motstand i Oran og Marokko. I Alger hadde et kupp ledet av den franske motstandsbevegelsen lykkes i nøytralisere den franske XIX Armékorps før landsettingen ved å arrestere de høyeste offiserene. Landsettingen i Algerie møtte altså ingen motstand, og byen ble tatt på den første dagen, med hele overkommandoen for vichyholdt Afrika.

Etter tre dagers samtaler klarte general Mark Clark, en av Eisenhowers assistenter, å overtale admiral François Darlan, øverstkommanderende for vichystyrkene, til å slutte å gjøre motstand. Betingelsen var at Darlan skulle forbli øverstkommanderende, men nå for en fri fransk administrasjon.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) World War II in North Africa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

* (en) North African campaign – galleri av bilder, video eller lyd på Commons