# Makarios Ⅲ

| Makarios Ⅲ |
| --- |
| Makarios III |
| Født | Μιχαήλ Χριστοδούλου Μούσκος 13. aug. 1913 Pano Panagia (British Cyprus) |
| Død | 3. aug. 1977   (63 år) Nikosia |
| Beskjeftigelse | Politiker, geistlig, diakon  |
| Embete | * Arzobispo de Nova Justiniana y Todo Chipre (1950–1977)
* biskop (1948–1956)
* Kypros' president (1960–1968)
* Kypros' president (1968–1973)
* Kypros' president (1973–1977)
 |
| Utdannet ved | Det nasjonale og Kapodistrias-universitet i Athen (–1942; akademisk grad: bachelorgrad, studieretning: teologi) Boston University (–1948; studieretning: teologi) Pancyprian Gymnasium |
| Nasjonalitet | Kypros |
| Gravlagt | Kykkos kloster |
| Utmerkelser | Nilens orden Storkors i særklasse av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden Den apostellike Sankt Vladimirs orden Order of St. Vladimir the Equal-to-the-Apostles (first class) |
| Signatur |
|  |
|

---

Makarios Ⅲ på Commons |

**Makarios Ⅲ** (gresk: *Μακάριος Γʹ*, egentlig navn *Μιχαήλ Χριστοδούλου Μούσκος*, *Mikhail Khristodoulou Mouskos*, født 13. august 1913 i Pano Panagia i Britisk Kypros, død 3. august 1977 i Nikosia) var en kypriotisk erkebiskop, nasjonal leder og politiker.

## Liv og virke

### Bakgrunn

Michael Christodoulou Mouskos ble i 1926 som 13-åring opptatt som novise i Kykkos-klosteret. Som 20-åring ble han sendt til Det pankypriotiske gymnasium i Nikosia der han fullførte sin videregående utdannelse i 1936.

Da han ble viet til diakon i 1938 tok han navnet Makarios. Han dro så fra Kypros til Hellas og studerte i de vanskelige krigsårene teologi og rettsvitenskap i Athen, med eksamen i 1942.

### Prest

I 1946 ble han ordinert til prest og fikk stipend fra Kirkenes Verdensråd til høyere teologiske studier ved University of Massachusetts i Boston i USA.

### Biskop

Makarios vendte hjem til Kypros da han i 1948 ble valgt til biskop av Kition. Han ble dermed også en del av den nasjonale bevegelse som kjempet for at Kypros skulle slutte seg til Hellas (*enosis*).

### Erkebiskop

I 1950 ble han erkebiskop og primas av den autokefale ortodokse kirke på Kypros, en posisjon han beholdt livet ut. Han benyttet sin stilling til å fremme Kypros' sak overfor den britiske kolonimakten og appellerte om at FN måtte ta opp Kyprosspørsmålet.

I 1955 støttet han EOKAs sabotasjekampanje mot britene, under forutsetning av at aksjonene ikke var rettet mot mennesker. Konflikten på Kypros ble forverret og britene forviste ham i mars 1956 til Seychellene. Året etter ble han satt fri, men fikk ikke lov til å dra tilbake til Kypros. Makarios fortsatte derfor kampen fra Aten.

Etter at britene søkte en løsning som ville gi Tyrkia en direkte rolle i Kypros forlot Makarios målet om tilslutning til Hellas og valgte i stedet å kreve selvstendighet for Kypros. Den 19. februar 1959 ble Zürich og London-avtalen inngått mellom Storbritannia, Hellas, Tyrkia og Makarios som representant for gresk-kypriotene og Fazıl Küçük som representant for tyrkisk-kypriotene. Avtalen åpnet for utarbeidelsen av en grunnlov for et selvstendig Kypros.

### President

Makarios ble 13. desember 1959 valgt til president for det selvstendige Kypros, og kunne tiltre da Kypros ble selvstendig 16. august 1960. Han fikk en tyrkisk-kypriotisk visepresident. Konflikten mellom de to folkegruppene på Kypros vedvarte imidlertid og Makarios' situasjon var vanskelig, også fordi han aldri helt ga opp håpet om tilslutning til Hellas. Han vant gjenvalg til presidentembetet i 1968 og 1973.

I 1974 ble han avsatt i et statskupp, som hadde forbindelse til den greske militærjuntaens forsøk på å oppnå forening mellom Hellas og Kypros og som også ledet til at Tyrkia invaderte Kypros og okkuperte den nordlige delen av øyen. Makarios kom imidlertid tilbake som president i desember 1974 og beholdt presidentembetet til han avgikk ved døden i 1977.

## Referanser

## Eksterne lenker

* «Makarios III», *Encyclopædia Britannica*