# Mikromosaikk

Mikromosaikkportrett av keiserinne Elizabeth Petrovna laget av Luigi Alessandro og Valadier Cocchi, 95x78 cm, Italia. 1750, Eremitasjen
Detalj fra portrettet
**Mikromosaikk** er en spesiell form for mosaikk. Det er en kunstform der små glassbiter, eller emaljelignende materiale, settes tett sammen for å danne detaljerte små bilder. Bitene blir kalt tessera og er så små, ofte mindre enn 1 mm, at motivet nesten ser malt ut på avstand. Motivene er ofte blomster, landskap, ruiner, dyr eller religiøse scener.

Bevarte antikke romerske mosaikker omfatter noen svært fint utførte paneler laget med svært små tesseraer, særlig fra Pompeii, men det er bare i bysantinsk kunst man finner mosaikkikoner i mikromosaikk med tesseraer like små som de beste fra moderne tid. Bysantinske eksempler, som er svært sjeldne, var religiøse ikoner. De er vanligvis innrammet og behandles som bærbare malerier.

## Historie

Fra renessansen begynte de å bli laget i Italia, og nådde høyden av sin popularitet på midten av 1800-tallet, da Roma var sentrum for produksjonen. Det fantes et mosaikkverksted i Vatikanet fra 1576, opprettet for å lage mosaikkreplikaer av altertavlene i Peterskirken som var i ferd med å bli skadet av de fuktige forholdene. De begynte også å lage suvenirer som var populære kjøp av besøkende på Grand Tour, lette å bære med seg og ble ofte tatt med hjem. Mikromosaikkene var små paneler som ble brukt til å sette inn et objekt som smykker, snusbokser og andre dekorative gjenstander. Typiske motiver var landskap eller religiøse motiver som var kopiert fra malerier.

Bitene lages av smalti, et farget glassmateriale brukt i italiensk mosaikktradisjon. De aller minste mosaikkbitene kommer fra verk fra perioden mellom slutten av 1700-tallet og slutten av 1800-tallet. Et særegent trekk ved mikromosaikker er at tesseraene vanligvis er avlange ikke firkantede. De beste verkene kan ha 1200 til 2000 tesserae per kvadratcentimeter.

De beste samlingene finnes i Eremitasje-museet og Gilbert-samlingen i London. Asia har i senere tid produsert en rekke moderne eksemplarer ved hjelp av moderne presisjonsmaskineri for å produsere de små elementene.

### Bysantinske mikromosaikk

Bysantinske mikromosaikker, vanligvis alle fra Konstantinopel, kommer tilsynelatende alle eller nesten alle fra senbysantinsk periode, fra rundt 1300 til Konstantinopels fall i 1453. Den mest kjente viser de tolv store høytidene i den gresk-ortodokse kirken og befinner seg i Bargello i Firenze. Den sies å ha blitt gitt til dåpskapellet i Firenze i 1394 av enken etter en bysantinsk hoffmann. En annen befinner seg i Santa Croce i Gerusalemme i Roma og var avgjørende for utviklingen av ikonografien til Smertemannen. Det ble antatt at det var et originalt bilde fra pave Gregor I den stores tid på 600-tallet, men er nå datert til rundt 1300 i Konstantinopel.

Etter år 1453 kom det en ny tilstrømning av ikoner og greske mennesker til Italia. Blant de fremtredende samlerne var pave Paul II (1417-1471), som innen 1457 hadde samlet 23 mikromosaikkoner og 13 malte eller relieffikoner. Noen gikk senere til Lorenzo de' Medici, som eide 11 mosaikkikoner ved sin død i 1492. Den greske kardinalen Bessarion ga flere ikoner til Peterskirken i Roma.

## Mikromosaikk-smykker og suvenirer

Det ble populært å bruke mikromosaikk-smykker i løpet av 1600- og 1800-tallet. Medlemmer av rike amerikanske og europeiske familier reiste rundt i Europa og så på severdighetene og kulturene i forskjellige land. Italia var et veldig populært turistmål, ettersom det hadde en lang og prestisjefylt historie innen kunst og kultur. Det var også en berømt glassprodusent, og smarte italienske håndverkere vendte raskt sine glassproduksjonsferdigheter til å lage fantastiske miniatyrbilder av mikromosaikk for sine rike besøkende.

Mosaikk-smykker fra denne perioden avbildet vanligvis berømte italienske landemerker som Colosseum og Peterskirken, selv om romersk mytologi av og til også var et tema. De rikeste turistene bestilte sine egne mosaikker, med dyr og berømte kunstverk som favorittmotiver. Den lille størrelsen på mikromosaikken var tiltalende. Mange mikromosaikker ble eksportert til gullsmeder i London og Paris for å settes sammen til større deler. Mikromosaikk-smykker gikk av moten på 1870-tallet.

*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Referanser