Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Pinyin

**Pinyin** (Hanzi: 拼音; *pīnyīn*) er den offisielle metode i Kina for å transkribere mandarin, og har siden 1950-årene i Folkerepublikken Kina, og siden senest 1980-årene i resten av verden, vært den mest brukte metode for å skrive kinesisk som lydskrift. Systemet ble utviklet av en regjeringsnedsatt komite i 1950-årene, under ledelse av lingvisten Zhou Youguang.

I læreverk og oppslagsverk skrives gjerne stavelsens tonegang med aksenttegn

**ā** = 1. tone, høy vedvarende tonegang, nærmest sunget i stedet for talt

**á** = 2. tone, stigende tonegang

**ǎ** = 3. tone, fallende så stigende tonegang

**à** = 4. tone, fallende tonegang

Personer som har kinesisk som morsmål utelater vanligvis tegnsetting for tonegang, ettersom det for dem fremgår av sammenhengen. Fordi de fleste kinesiske ord forandrer betydning ved endring av tonegang, er det viktig for betydningen å markere korrekt tonegang.

Et hyppig brukt eksempel i denne forbindelse er hvordan stavelsen *ma* forandrer betydning alt etter tone.

1. tone: 妈 mā = mor
2. tone: 麻 má = hamp
3. tone: 马 mǎ = hest
4. tone: 骂 mà = skjenne (verb)

* (nøytral tone): 吗 ma (spørrepartikkel)

Noen av Pinyins bruksområder

* Skrive skrifttegn, Hanzi på pc-tastatur og mobiltelefoner.
* Pinyin brukes som pedagogisk hjelpemiddel ved læring av kinesisk som fremmedspråk
* Lese gateskilt, visittkort, kart m.m. med latinske bokstaver

Pinyin har erstattet eldre transkripsjonssystemer som Wade-Giles i de fleste sammenhenger.

## Eksterne lenker

* New Edition Hanyu Pinyin Syllable Table
* Convert Chinese to Pinyin
* Introduction to Pinyin gratis applikasjon (win/mac/ios/android) for å lære pinyin
# Morfem

**Morfem** (fra fransk *morphème*, etter mønster av *fonem*) er i lingvistikken en abstrakt enhet: det minste (abstrakte) språklige elementet med meningsbærende funksjon. De konkrete lydkombinasjonene representerer et morfem, kalles allomorfer.

Morfemteorien ble utviklet etter teorien av det språklige tegn av Ferdinand de Saussure, som har sagt at et språklig tegn har en betydningsside og en formal side.

For eksempel har ordet «mat» ett morfem, og ordet «vare» har ett morfem, mens ordet «matvare» består av to morfemer («mat» + «vare»). På samme måte består ordet «ombygging» av tre morfemer: prefikset «om», rota «bygg» og suffikset «ing».

## Forskjellen på «morfem», «morf» og «allomorf»

Mens *morfem* er betegnelen på hver av de abstrakte minste betydningsenhetene som ord er bygget opp av, så er en *morf* den konkrete betydningsbærende lydkombinasjonen som i et gitt tilfelle brukes for å representere et morfem i et ord. Når ett gitt morfem (eller morfemkombinasjon) i ulike ord blir representert av ulike morfer, kalles disse ulike morfene for *allomorfer* (entall *allomorf*) av morfemet. Med andre ord: Hvis den konkrete morfen *x* er medlem av det abstrakte morfemet *y*, er *x* en allomorf av *y*.

For eksempel har morfemet som refererer til transportmiddelet «bil» bare én mulig morf og derfor én allomorf: «bil». Men morfemet som refererer til transportmiddelet «sykkel», representeres av to allomorfer i de to ordene «sykkel» og «sykler». I det første ordet er morfemet representert ved allomorfen «sykkel», mens morfemet i det andre ordet representeres av allomorfen «sykl». Med andre ord er «sykkel» og «sykl» hver sin morf og altså to allomorfer av det samme morfemet (som viser til transportmiddelet sykkel).

Én og samme morf kan referere til helt ulike morfemer i forskjellige sammenhenger. For eksempel kan morfen «vær» referere til tre ulike morfemer:

1. Fiskevær, sted ved sjøen som folk driver fiske fra
2. Hanndyr av sau
3. Vær innen meteorologi

## Se også

* Fonem (fon og allofon).
* Grafem (Skrifttegn)
* Leksem
* Stavelse
* Isolerende språk

## Referanser

## Litteratur

* *Terminologien i norsk språklære*, Norsk Språkråds skrifter, (1977)
# Hentaigana

Kana
* Hiragana
* Katakana
* Hentaigana
* Man’yōgana

Hentaigana (変体仮名, Hentaigana) er fonetiske tegn som representerer *mora*, og ble tidligere brukt i japansk, før de ble redusert og forenklet til de gjeldende *hiragana* og *katakana*. Tegnene er i stor grad historiske rester av *man'yōgana,* hvor mange ulike *kanji* ble brukt for å representere samme lyder. *Hentaigana* var med andre ord et resultat av den samme forenklingen av *man'yōgana*, som senere skulle gi opphav til tegnsystemene *hiragana* og *katakana* i former som brukes i dag.

*Hentaigana* ble brukt vekselsvis med tilsvarende standard frem til begynnelsen av 900-tallet, da det ble pålagt bruk av ett enkelt *hiragana*-tegn per *mora*. De er inkludert i Unicode fra og med versjon 10.0.0.

## Moderne bruk

*Hentaigana* er generelt ansett for å være foreldet, men noen mindre bruksområder gjenstår, slik som f.eks. i enkelte bedrifter og restauranter. *Hentaigana* er ofte brukt i noen formelle dokumenter, slik som sertifikater av japansk kampsport, dokumenter i religiøse grupper, og brukes vanligvis i dag for å gi et arkaisk og gammelmodig preg.

Ordet 変体仮名 i *Hentaigana*
## Referanser
# Kana

Kana
* Hiragana
* Katakana
* Hentaigana
* Man’yōgana

Japanske kana
**Kana** (仮名, Kana) er de japanske skriftsystemene som bruker tegn for å representere individuelle stavelser, og er en del av det japanske skriftsystemet som står i kontrast til det kinesiske logografiske systemet som også brukes i japansk, kalt kanji. Det finnes tre japanske kana: moderne hiragana, moderne katakana, og det eldre systemet kalt man'yōgana som var opphavet til de to moderne systemene. Det finnes også varianter av disse moderne systemene. Hiragana og katakana fungerer som to identiske stavelsesskrift, bare med forskjellige tegn. Det vil si at systemene har like mange tegn og representerer samme lyder, men har forskjellig utseende i de forskjellige systemene og brukes i forskjellige sammenhenger. Disse to systemene, hiragana og katakana, brukes sammen med kanji for å skrive japansk.

Siden japansk ikke har veldig mange fonemer, i tillegg til en ganske streng stavelsesstruktur, er kana-skriftsystemene en ganske nøyaktig representasjon av muntlig japansk.

## Referanser
# Man’yōgana

Kana
* Hiragana
* Katakana
* Hentaigana
* Man’yōgana

**Man'yōgana** (japansk: 万葉仮名) er et gammelt tegnoppsett for å bruke kinesiske tegn i japansk skrift. Oppsettet var det første som ble brukt for å representere japansk fonetisk. Det er ikke sikkert når oppsettet ble brukt for første gang, men det var i bruk fra midten av det 7. århundret i Nara-perioden.

Selv om tekster som bruker dette systemet også kan bruke kinesiske tegn for deres meningsinnhold, refererer *man'yōgana* kun til slike tegn når de blir brukt for å representere en fonetisk verdi. Disse verdiene ble hentet fra moderne kinesisk uttale. For eksempel, tegnet 木 ("tre") kunne representere både /mo/ (basert på mellomkinesisk [məwk]), eller /ko/ (alt. /kW/).

Forenklede versjoner av *man'yōgana* utviklet seg senere til de moderne tegnsystemene hiragana og katakana.

## Bruk

*Man'yōgana* bruker kanji for de fonetiske egenskapene tegnene har, og ikke de semantiske. Det fantes ikke noe standardsystem for valg av kanji; ulik kanji kunne bli brukt for å representere samme lyd, vilkårlig valgt av forfatteren. Mot slutten av det 8. århundret var 970 kanji i bruk for å representere de 90 forskjellige mora i japansk. For eksempel ble diktet *Man'yōshū* 17/4025 skrevet slik:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Man'yōgana* | 之乎路可良 | 多太古要久礼婆 | 波久比能海 | 安佐奈藝思多理 | 船梶母我毛 |
| Katakana | シオジカラ | タダコエクレバ | ハクヒノウミ | アサナギシタリ | フネカジモガモ |
| Moderne | 志雄路から | ただ越え来れば | 羽咋の海 | 朝凪したり | 船梶もがも |
| Romanisert | Shioji kara | tadakoe kureba | Hakuhi no umi | asanagi shitari | funekaji mogamo |

I diktet blir lydene *mo* (母, 毛) og *shi* (之, 思) representert med to ulike tegn. Selv om alle partikler og de fleste ord er representert fonetisk (f.eks. 多太 *tada*, 安佐 *asa*) blir ordene *ji* (路), *umi* (海) og *funekaji* (船梶) fremført med semantisk, snarere enn lydmessig fortegn.

## Referanser

## Galleri

* Tabell med katakana og de man'yōgana de er hentet fra. De strekene som ble brukt for å utvikle katakana er markert med rødt
* Utviklingen av hiragana fra man'yōgana
# Romanisering av japansk

**Romanisering av japansk**, også kjent som **rōmaji** (japansk: ローマ字), er bruken av det latinske alfabetet til å gjengi japansk. Romanisering gjøres oftest i situasjoner hvor japansk tekst skal bli forstått av mennesker som ikke kan lese japanske tegn, som f.eks. gateskilt, ordbøker eller menyer.

Det er flere ulike romaniseringssystemer. De tre mest kjente kalles Hepburn, Kunrei-shiki og Nihon-shiki. Hepburn-systemet og dets varianter er det overlegent mest brukte.

## Forskjeller mellom romaniseringssystemer

|  | Hepburn | ISO 3602 | JSL | wāpuro |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| original | modifisert | Nihon | Løs: Kunrei |
| -a + a | ā | â | â | â | aa | aa |
| -i + i | ī | î (ii) | î | î | ii | ii |
| -u + u | ū | û | û | û | uu | uu |
| -e + i (jap.) | ei | ei | ei | ei | ei | ei |
| -e + i (sino-jap.) | ē | ê | ê | ê | ei | ei |
| -e + e | ē | ê | ê | ê | ee | ee |
| -o + u | ō | ô | ô | ô | ou/oo | ou |
| -o + o | ō | ô | ô | ô | oo | oo |
| Forlengningstrek ー | ¯ | ^ | ^ | ^ | Vokalfordobling | - |
| さ, サ | sa | sa | sa | sa | sa | sa |
| ざ, ザ | za | za | za | za | za | za |
| し, シ | shi | shi | si | si | si | shi, si |
| ち, チ | chi | chi | ti | ti | ti | chi, ti |
| ず, ズ | zu | zu | zu | zu | zu | zu |
| つ, ツ | tsu | tsu | tu | tu | tu | tsu, tu |
| ふ, フ | fu | fu | hu | hu | hu | fu, hu |
| づ, ヅ | zu | zu | du | zu | du | du |
| じ, ジ | ji | ji | zi | zi | zi | ji, zi |
| ぢ, ヂ | ji | ji | di | zi | di | di |
| ら, ラ | ra | ra | ra | ra | ra | ra |
| わ, ワ | wa | wa | wa | wa | wa | wa |
| を, ヲ | o | o | wo | o/wo | wo | wo |
| や, ヤ | ya | ya | ya | ya | ya | ya |
| ん, ン før m\*, b\*, p\* | m | n | n | n | n̄ | n |
| ん, ン før a, i, u, e, o, y\*, n\* | n’ | n | n’ | n' | n' | nn, n' |
| Stopplyd (っ, ッ) | (Først-)Konsonantfordobling, men cch → tch | (Først-)Konsonantfordobling |
| Partikkel は | wa | wa | ha | wa | wa | ha |
| Partikkel へ | e | e | he | e | e | he |
| Substantiv stor | nei | nei | mulig | mulig | nei | mulig |
| trykk | nei | nei | nei | nei | ´, `, ^ | nei |
# Nihon-shiki

**Nihon-shiki** (jap. 日本式, *Nihon-shiki*) er et transkripsjonsystem for japansk skrift. Det ble utviklet av naturvitenskapsmannen Tanakadate Aikitsu (田中館 愛橘) som en forenklet versjon av Hepburnsystemet i 1885. Dette skulle korrigere visse logiske svakheter, samt gjøre det mer grammatisk forståelig. Nihon-shiki tillegger delvis enkelte konsonanter som (s, t, d, h, z) lydverdier, som finnes i det japanske lydsystemet, som ellers ikke finnes noen steder på jorden. Nihon-shiki blir foretrekket offisielt i Japan, men i praksis blir Hepburn-systemet mye mer brukt.

## Tabell for uttale av Nihon-shiki

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | あ/ア *a* | い/イ *i* | う/ウ *u* | え/エ *e* | お/オ *o* | (-ゃ/-ャ *-ya*) | (-ゅ/-ュ *-yu*) | (-ょ/-ョ *-yo*) |
|  |
| *k* | か/カ *ka* | き/キ *ki* | く/ク *ku* | け/ケ *ke* | こ/コ *ko* | きゃ/キャ *kya* | きゅ/キュ *kyu* | きょ/キョ *kyo* |
| *s* | さ/サ *sa* | し/シ *si* | す/ス *su* | せ/セ *se* | そ/ソ *so* | しゃ/シャ *sya* | しゅ/シュ *syu* | しょ/ショ *syo* |
| *t* | た/タ *ta* | ち/チ *ti* | つ/ツ *tu* | て/テ *te* | と/ト *to* | ちゃ/チャ *tya* | ちゅ/チュ *tyu* | ちょ/チョ *tyo* |
| *n* | な/ナ *na* | に/ニ *ni* | ぬ/ヌ *nu* | ね/ネ *ne* | の/ノ *no* | にゃ/ニャ *nya* | にゅ/ニュ *nyu* | にょ/ニョ *nyo* |
| *h* | は/ハ *ha* | ひ/ヒ *hi* | ふ/フ *hu* | へ/ヘ *he* | ほ/ホ *ho* | ひゃ/ヒャ *hya* | ひゅ/ヒュ *hyu* | ひょ/ヒョ *hyo* |
| *m* | ま/マ *ma* | み/ミ *mi* | む/ム *mu* | め/メ *me* | も/モ *mo* | みゃ/ミャ *mya* | みゅ/ミュ *myu* | みょ/ミョ *myo* |
| *y* | や/ヤ *ya* |  | ゆ/ユ *yu* |  | よ/ヨ *yo* |  |
| *r* | ら/ラ *ra* | り/リ *ri* | る/ル *ru* | れ/レ *re* | ろ/ロ *ro* | りゃ/リャ *rya* | りゅ/リュ *ryu* | りょ/リョ *ryo* |
| *w* | わ/ワ *wa* | (ゐ/ヰ *wi*) |  | (ゑ/ヱ *we*) | を/ヲ *wo* |  |
| *n* |  | ん/ン *n* |  |  |
|  |
| *g* | が/ガ *ga* | ぎ/ギ *gi* | ぐ/グ *gu* | げ/ゲ *ge* | ご/ゴ *go* | ぎゃ/ギャ *gya* | ぎゅ/ギュ *gyu* | ぎょ/ギョ *gyo* |
| *z* | ざ/ザ *za* | じ/ジ *zi* | ず/ズ *zu* | ぜ/ゼ *ze* | ぞ/ゾ *zo* | じゃ/ジャ *zya* | じゅ/ジュ *zyu* | じょ/ジョ *zyo* |
| *d* | だ/ダ *da* | ぢ/ヂ *di* | づ/ヅ *du* | で/デ *de* | ど/ド *do* | ぢゃ/ヂャ *dya* | ぢゅ/ヂュ *dyu* | ぢょ/ヂョ *dyo* |
| *b* | ば/バ *ba* | び/ビ *bi* | ぶ/ブ *bu* | べ/ベ *be* | ぼ/ボ *bo* | びゃ/ビャ *bya* | びゅ/ビュ *byu* | びょ/ビョ *byo* |
| *p* | ぱ/パ *pa* | ぴ/ピ *pi* | ぷ/プ *pu* | ぺ/ペ *pe* | ぽ/ポ *po* | ぴゃ/ピャ *pya* | ぴゅ/ピュ *pyu* | ぴょ/ピョ *pyo* |

## Transkripsjonssystemer for japansk

Rōmaji ローマ字| System | Eksempler (だ段) | Bemerkelser |
| --- | --- | --- |
| Hepburn | だ da, ぢ **ji**, づ **zu**, で de, ど do | * Basert på uttalelsen av enkelte stavelser presentert ved hjelp av engelsk ortografi.
 |
| Nihon | だ　da, ぢ　**di**, づ　**du**, で　de, ど　do | * Har den mest regelmessige strukturen.
 |
| Kunrei-shiki | だ da, ぢ **zi**, づ **zu**, で de, ど do | * Forenklet versjon av Nihon-shiki.
* Kompromiss mellom regelmessighet og uttale.
 |

Autoritetsdata
# Stor seglskrift

**Stor seglskrift** (kinesisk: 大篆; pinyin: *Dàzhuàn*) er den tradisjonelle beskrivelse av kinesisk skrift fra før Qin-dynastiet, og blir nå oftest i snevrere forstand brukt om skriftstilen under det vestlige og det tidlige østlige Zhou-dynastiet, og i videre forstand også om orakelbeinskrift. Den påfølgende skridtstil, i bruk offisielt under Qing-dynastiet, kalles liten seglskrift (小篆 *Xiǎozhuàn*).

## Litteratur

* Chén Zhāoróng (陳昭容): *Research on the Qín (Ch'in) Lineage of Writing: An Examination from the Perspective of the History of Chinese Writing* (秦系文字研究 ﹕从漢字史的角度考察) (2003). Academia Sinica, Institute of History and Philology Monograph (中央研究院歷史語言研究所專刊). ISBN 957-671-995-X. (in Chinese)
* Qiu Xigui: *Chinese Writing* (2000). Translation of 文字學概要 by Gilbert L. Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7.
# Liten seglskrift

*Liten seglskrift*
**Liten seglskrift** (kinesisk: 小篆, *xiǎozhuàn*, Wade-Giles: *Hsiao-chuan*), av og til bare *seglskrift*, eller **Qin-skrift** (秦篆, *Qínzhuàn*) er en arkaisk form for kinesisk kalligrafi. Den ble standardisert og promulgert som nasjonal norm av Li Si, kansler under Shi Huangdi, Qin-dynastiets første keiser.

## Litteratur

* Chén Zhāoróng (陳昭容) *Research on the Qín (Ch'in) Lineage of Writing: An Examination from the Perspective of the History of Chinese Writing* (秦系文字研究﹕从漢字史的角度考察) (2003). Academia Sinica, Institute of History and Philology Monograph (中央研究院歷史語言研究所專刊). ISBN 957-671-995-X. (in Chinese)
* Qiú Xīguī (裘錫圭) *Chinese Writing* (2000). Translation of 文字學概要 by Gilbert L. Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7.
# Fugler-og-mark-seglskrift

Eksempel på denne kalligrafi på Épée de Goujian
**Fugler-og-mark-seglskrift** (forenklet kinesisk: 鸟虫书 tradisjonell kinesisk: 鳥蟲書, pinyin: *niǎochóngshū*) er en kalligrafisk stil som ble brukt innen tidlig kinesisk skrift, og som ble benyttet først og fremst i vår- og høstannalenes tid og i de stridende staters tid.

## Noter

## Litteratur

* 《鸟虫书通考》 (*General Study of Bird-Worm Seal Script*), by CAO Jinyan (曹锦炎); ISBN 978-7-80512-849-8.
* 《General Study of Bird-Worm Seal Script*, by CAO Jinyan; Shanghai Painting and Calligraphy Press; June 1999*
* 《鸟虫篆大鉴》 (*The Great Collection of Bird-Worm Seal Script*), by Xu Gupu (徐谷甫); ISBN 7-80569-368-4; Shanghai Bookstore Press.

Autoritetsdata
# Gresskrift

Forordet til *Shupu* («Om kalligrafi» von Sun Guoting, konseptskrift, 7. århundre.
**Gresskrift**  eller **konseptskrift** eller **kursivskrift** (tradisjonell kinesisk: 草書; pinyin: *Cǎoshū*, japansk: 草書 *Sōsho*) er en av de fem hovedkategorier innen kinesisk kalligrafi. Navnet kommer fra den raske måte den utføres på. Det formodes at skrivestilen ble utviklet av Liu Desheng på Handynastiets tid og så ble utviklet av Wang Xizhi og Wang Xianzhi, to kalligrafimestre under Jin-dynastiet.

Det finnes flere underkategorier av gress- eller konseptskrift, for eksempel *forrykt konseptskrift* (tradisjonell kinesisk: 狂草; pinyin: *kuángcǎo*), som ikke lenger er leselig og ikke engang etterstreber leselighet. Men dette er heller en kunstform.

## Litteratur

* The Art of Japanese Calligraphy, 1973, author Yujiro Nakata, publisher Weatherhill/Heibonsha, ISBN 0-8348-1013-1.
* Qiu Xigui: *Chinese Writing* (2000). Translation of 文字學概要 by Gilbert L. Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7.
# Semi-kursiv skrift

Semi-kursiv skrift
**Semi-kursiv skrift** (tradisjonell kinesisk: 行書; pinyin: *Xíngshū*, japansk: 行書 *gyōsho*, koreansk: 행서 *haengseo*, vietnamesisk: *hành thư* 行書) er en kursiv skrivestil for kinesiske tegn. Ettersom den ikke er så avkortet som kursiv, vil de fleste som kan lese regelskrift også kunne lese semi-kursiv.

På engelsk kan den også kalles *running script* eller ved sitt kinesiske navn, *xíngshū*.

Skriften er utviklet fra kanselliskrift, og var i en lang periode etter at den ble utviklet i de første hundreår etter Kristus den mest brukte form for håndskrift.

Noen av de beste eksempler på semi-kursiv er arbeider av Wang Xizhi (321-379) fra det østlige Jin-dynastis tid, for eksempel *Orkidépaviljongens forord* .

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Semi-cursive script – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Khitansk stor skrift

Epitafium over Yelü Yanning datert 986
**Khitansk stor skrift** var et av to khitanske skriftsystemer som ble benyttet til å skrive det utdødde språket khitansk. Skriften ble skapt omkring 950 av Abaoji med basis i kinesisk skrift. Den ble brukt frem til det 12. århundre av khitanere som skapte Liao-dynastiet i det nordøstlige Kina. Khitansk ble også skrevet med khitansk liten skrift. Begge skriftsystemene fortsatte å være i bruk til en viss grad av jursjenerne i flere tiår etter Liao-dynastiets fall, inntil de skapte sin egen skrift. Khitansk liten skrift finnes oftest på epitafiumer og monumenter, selv om det også finnes andre fragmenter.

## Eksterne lenker

* Khitansk skrift på Omniglot

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Nihonshoki

Nihonshoki fra 1599
Nihonshoki (japansk: 日本書紀 eller **Nihongi** 日本紀, oversatt som «Japans krøniker») er den nest eldste bevarte boken om Japans urgamle historie.

## Boken

Nihonshoki er skrevet på klassisk kinesisk og omfatter 30 kapitler.

Den begynner, som Kojiki, med mytologiske fortellinger blant annet om hvordan Amaterasu skapte Japan, men inneholder også forhistoriske overnaturlige beskrivelser om hendelser under 700-tallet.

## Historia

Nihonshoki ble avsluttet i år 720 under redigering av *Toneri-shinnō* (prins Toneri), sønnen til *Tenji-tennō* (keiser Tenji).

Det eldste bevarte manuskriptet er "Shitennōji eksemplaret" som er datert til omkring slutten av Naraperioden og begynnelsen på Heian-perioden.

Den første oversettelsen til engelsk «*Nihongi, Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697*», ble gjort i 1896 av britiske *William George Aston*, en oversettelse som den dag i dag betraktes som et standardverk.

## Eksterne lenker

* om Nihonshoki
* Nihonshoki (engelsk text, W. G. Aston)
* Nihonshoki (japansk tekst)