Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Kanji

Kana
* Hiragana
* Katakana
* Hentaigana
* Man’yōgana

**Kanji** (漢字 ) er ett av de tre japanske skriftspråkene, sammen med hiragana og katakana. Der de to sistnevntes tegn kun danner lyder, på samme måte som bokstaver, er kanji-tegnene meningsbærende i seg selv. I en vanlig, japansk tekst opptrer de tre skriftspråkene side om side. Kanji-tegnene kommer fra kinesisk, og inneholder både tradisjonelle tegn, forenklinger av disse, samt noen tegn som er skapt i Japan.

De særegent japanske hiragana- og katakana-skrifttegnene brukes sammen med kanji for å uttrykke grammatiske endelser, enkelte navn, samt lånord fra en rekke språk.

Hvert kanji-tegn har ofte flere ulike lesninger, avhengig av hvilken sammenheng det står i. On'yomi (音読み), eller lyd-lesning, er de uttalene som er lånt fra kinesisk. Det benyttes ofte flere forskjellige lesninger for ett tegn, fordi ord har blitt lånt fra forskjellige kinesiske tidsperioder og dialekter. Kun'yomi (訓読み) er uttaler som japanerne selv har gitt til tegnene, gjerne ved å assosiere stammene av japanske ord med ett eller flere tegn. Hvert tegn kan også ha flere kunyomi-lesninger.

Forsøk har blitt gjort på å fjerne kanji helt og holdent fra det japanske språk. Blant annet ble det i det på 1900-tallet stiftet en rōmaji-forening, som ønsket å benytte det latinske alfabetet til å skrive japansk.

## Historie

Kanbun
Det eldste bevis for anvendelsen av kinesiske skrifttegn i Japan er graveringer på bronsesverd. Disse ble funnet i en gravrøys fra mellom det 3. og 5. århundre etter Kristus. Japan blir også nevnt i kinesiske kilder fra det 3. århundre. De eldste kinesiske skrifttegnene i Japan er fra år 57 på det gyldne seglet til Na-koku.

Enkelte forskere hevder at kinesisk litteratur allerede i det tredje århundre fant veien til Japan. Sikkert vet man at sent i det femte ble kanji importert fra ulike områder i Kina. De første tekstene i Japan ble altså skrevet på kinesisk, også av japanske lærde. Det japanske begrepet for klassisk kinesisk litteratur er Kanbun.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Hepburn

**Hepburn** er et romaniseringssystem (ヘボン式ローマ字, **Hebon-shiki Rōmaji** oppkalt etter James Curtis Hepburn, som utviklet det for å gjengi lydene fra japansk i det latinske alfabet i den tredje utgave i hans japansk–engelske ordbok av 1887. Systemet ble opprinnelig anbefalt av **The Society for the Romanization of the Japanese Alphabet** Arkivert 12. desember 2015 hos Wayback Machine. (羅馬字会 *Rōmajikai*) i 1885. Hepburnsystemet ble senere modifisert og kalt **Shūsei Hebon-shiki Rōmaji** (修正ヘボン式ローマ字). Denne versjonen ble tidligere omtalt som **Hyōjun-shiki Rōmaji** (標準式ローマ字) (standard stil).

Den opprinnelige og de reviderte varianter av Hepburn er forblitt det aller mest brukte for transkripsjon av japansk. Det er basert på engelsk fonologi, og det betyr at noen med engelsktalende bakgrunn som er ukjent med japansk i regelen vil uttale ordene mer korrekt enn dersom transkripsjonen hadde vært foretatt med et av de konkurrerende romaniseringssystemet Kunrei-shiki Rōmaji eller Nihon-shiki Rōmaji. Også japanere som er kjent med det romerske alfabet etter å ha studert engelsk vil finne Hepburn lettere i en engelsk kontekst enn Kunrei.

Den eneste nevneverdige ulempen med Hepburn er at den til tider kan virke lite grammatisk. Regelmessige verb kan bl.a. bli bøyd uregelmessig, og virker derfor litt forvirrende og ulogisk.
# Furigana

Furigana skrevet ved siden av kanji-tegn, som indikerer hvordan tegnet skal uttales.
**Furigana** (振り仮名, Furigana) er en form for lesehjelp som er til hjelp å lese japansk kanji. De består av hiragana eller annen kana som skrives med en mindre størrelse ved siden av kanji-tegnene, og indikerer hvordan kanji-tegnet skal uttales. Det er også kjent som **yomigana** (読み仮名, yomigana) og **rubi** (ルビ, rubi), I moderne japansk brukes det oftest med sjeldne, uvanlige eller tvetydige kanji-tegn eller mulige lesninger av kanji-tegn. Før skrivereformen etter andre verdenskrig var furigana mer vanlig.

## Referanser

## Litteratur

* Taylor, Insup; Taylor, M. Martin (15. desember 2014). *Writing and Literacy in Chinese, Korean and Japanese: Revised edition* (på engelsk). John Benjamins Publishing Company. ISBN 9789027269447.
* Books, L. L. C. (2. januar 2017). *Japanese Writing System Terms: Hiragana, Kanji, Katakana, Furigana, Kana, Shinjitai, Gairaigo, Rendaku, Yojijukugo, Extended Shinjitai, Ryakuji* (på engelsk). General Books. ISBN 9781155672113.

## Eksterne lenker

* (en) Furigana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Autoritetsdata
# Logogram

Egyptiske hieroglyfer, som har sin opprinnelse som logogrammer
**Logogram**, eller **logograf**, er et enkelt skrifttegn som representerer et ord eller et morfem (en enhet med betydning i et språk). Dette står i kontrast til andre skriftsystemer, for eksempel alfabeter og abjader, hvor hvert symbol (hver bokstav) først og fremst står for en lyd eller en kombinasjon av lyder.

Eksempler på skriftsystemer som bruker logogrammer er hieroglyfene fra oldtidens Egypt. Kinesiske tegn (uttales *hànzì* på mandarinkinesisk), *kanji* på japansk, *hanja* på koreansk, og *chữ nho* («de lærdes tegn») på vietnamesisk er generelt logogrammer, i likhet med mange hieroglyfiske og kileskrifttegn. Bruk av logogrammer i skrift kalles logografi, og et skriftsystem som er basert på logogrammer kalles et logografi eller logografisk system. Alle kjente logografier har en eller annen fonetisk komponent, vanligvis basert på rebus-prinsippet.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Logograms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Kanbun

**Kanbun** (漢文, norsk «hàn-skrift», også «hàn-tekst(er)») betegner japansk litteratur skrevet med kinesiske skrifttegn. Dette handler da om klassisk kinesisk.
# Ryukyuspråk

| Ryukyuspråk |
| --- |
| うちなーぐち |
|  |
| Brukt i | Japan  |
| Region | Ryukyuøyene |
| Lingvistisk klassifikasjon | Japoniske språk **Ryukyuspråk** |
| Skriftsystem | Okinawa skrift  |
| Videre inndeling |
| Inndeling | Amami, Miyako, Okinawa, Kunigami, Yaeyama, Yonaguni |
| Skriftsystem | Okinawa skrift  |
| Glottolog | ryuk1243  |
|

---

Portal: Språk |
|

---

Ryukyuspråk på Commons |

**Ryukyuspråk**, også kalt **hogen**, er en språkfamilie bestående av seks språk som blir snakket på Ryukyuøyene, en øygruppe som strekker seg fra Taiwan til Japan. Ryukyuspråkene utgjør sammen med japansk en større språkfamilie, som betegnes som japoniske språk. Avstanden mellom ryukyuspråkene og japansk er større enn f.eks. avstanden mellom tysk og engelsk.

## Språk

* Amami, snakkes på Amamiøyene. Talere: 130,000
* Miyako (*myaaku hutsi*), snakkes på øyene i Miyako-distriktet. Talere: 55,783
* Okinawa (*uchinaaguchi*), snakkes i de sørlige og sentrale delene av Okinawa og øyene omkring. Talere: 900,000
* Kunigami, snakkes i Yanbaru-distriktet på øya Okinawa og på øyene omkring.
* Yaeyama (*yaima munii*), snakkes på øyene i Yaeyama-distriktet. Talere: 44,650
* Yonaguni, snakkes på øya Yonagumi i Yaeyama-distriktet. Talere: 1,800.

Det er en del uenighet om den interne klassifiseringen av ryukyuspråkene. De er alle relativt nær hverandre, og talere av de mindre språkene kan også snakke okinawa. Etter at Japan annekterte Ryukyuøyene i 1879, har det pågått en sterk assimileringspolitikk fra Japans side. På øya Okinawa er det svært sjeldent at barn lærer annet enn japansk, og selv om okinawa er det største av språkene, har det få talere under 20 år. Også de andre språkene har få unge morsmålstalere.
# Seglskrift

Liten seglskrift fra Qin-dynastiets tid.
**Seglskrift**en (forenklet kinesisk: 篆书; tradisjonell kinesisk: 篆書; pinyin: **Zhuànshū**) er en av de fem hovedkategorier innen kinesisk kalligrafi.

I seglskriften utføres de vertikale og de horisontale linjene på likevektig måte, og i endene utløper de lett spisset. Seglskriften ble underklassifisert i ro hovedgrupper, **dàzhuàn** (forenklet kinesisk: 大篆), «Stor seglskrift», og **xiǎozhuàn** (forenklet kinesisk: 小篆), «Liten seglskrift». Eksempler på den store seglskrift kjenner man særlig fra sylinderformede steiner og graverte bronsegryter. Karakteristisk for den lille seglskrift er de spunne og trådlignende linjer.

Seglskriften nådde sitt høydepunkt under Qindynastiets tid. Minister Li Si etterlot for ettertiden å finne en Tai Shan-steinskrift som går for å være et utmerket eksempel på den lille seglskrift.

## Se også

* Orakelbein

## Litteratur

* Chén Zhāoróng (陳昭容) *Research on the Qín (Ch'in) Lineage of Writing: An Examination from the Perspective of the History of Chinese Writing* (秦系文字研究﹕从漢字史的角度考察) (2003). Academia Sinica, Institute of History and Philology Monograph (中央研究院歷史語言研究所專刊). ISBN 957-671-995-X. (in Chinese)
* Qiú Xīguī (裘錫圭) *Chinese Writing* (2000). Translation of 文字學概要 by Gilbert L. Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7.

## Eksterne lenker

* (en) Seal script – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Greater Seal Script
* Qin Yun Song, Big Seal Script Banner Arkivert 1. mai 2021 hos Wayback Machine.
* Script translation
* Richard Sears on seal script
# Regelskrift

九成宫醴泉铭 av Ouyang Xun (557 - 641)
**Regelskrift** (kinesisk: 楷書; pinyin: *Kǎishū*, japansk: 楷書, *Kaisho*) er en av de fem hovedkategorier innen kinesisk kalligrafi. *Kaishu* blr utviklet fra Han-dynastiets normalstrift av Zhong Yao.

Mest kjent er regelskriften til den berømte kalligrafen Wang Xizhi fra Jindynastiets tid. Skriften hadde sin blomstringstid under Tang-dynastiet.

## Eksterne lenker

* (en) Regular script – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Kaishu - Formal/Regular Style
# Kanselliskrift

Steintavle fra Huashantemplet (华山庙碑) fra ca. 100 f.Kr.
**Kanselliskrift**  (tradisjonell kinesisk: 隸書, forenklet kinesisk: 隶书, pinyin: *Lishu*) er en av de fem hovedkategorier innen kinesisk kalligrafi.

Den kinesiske kanselliskrift, også kalt **klerkeskrift** (*clerical script*) ble utviklet for å kunne utstede dokumenter raskere enn med annen og mer tidkrevende skriveteknikk.

Hovedkjennetegn er skriftens snorrette horisontale og vertikale linjer og dens tette struktur.

Denne skriften var mer behagelig å utføre enn seglskrift, og den sparte kostbar tid.

## Opprinnelse

Det hevdes ofte, men feilaktig, at kanselliskriften ble oppfunnet eller ble utviklet i begynnelsen av Han-dynastiet, med den mindre seglskriften som forløper. Det er også historiske tradisjoner fra Han-tiden som feilaktig tillegger skapelsen av kanselliskriften til Qin-dynastiet og da til Chéng Miǎo, som skal ha oppfunnet den på oppdrag av keiseren, Qín Shĭhuáng. En annen tradisjonsrik versjon er at at den ble utviklet av regjeringsskrivere, særlig innen retts- og fengselsvesenet.

Men skriftlig materiale som er kommet for dagen ved arkeologiske utgravninger gjør at man vet at *alle* stadier av kinesisk skrivekunst gjennomgikk perioder med naturlig evolusjon, og ingen av dem er én manns verk. Dette er tilfelle også for klerikal skrift. Videre kan det påvises at skriften slett ikke oppstod i regjeringskretser, men var i almen bruk allerede. Når skriverne under Qin-dynastiet benytter den, skyldes det rett og slett at de fulgte med trenden forøvrig. Arkeologiske oppdagelser av gamle bambus- og trestrimler viser nå klart hvordan en umodnet form for kanselliskrift (*proto-clerical* på engelsk) allerede var under utvikling i den senere del av de stridende staters tid.

Regelskrift til venstre, kanselliskrift til høyre
## Navn

Opprinnelsen til det kinesiske navnet for skriften, *lìshū*, er noe problematisk. Det aktuelle skrifttegnet for *lì* betyr slave eller fange som arbeider for staten, og dermed er det dem som trekker den slutning at den ble benyttet av fanger som var satt i arbeid som skrivere. Ellers kunne kan ordet reflektere den lave sosiale status som skriften hadde til å begynne med.

## Se også

* Cuan-Longyan-stelen

## Referanser
# Hanja

|  Hanja  |
| --- |
| Type | Logograf |
| Språk | koreansk, klassisk kinesisk |
| Avstamning | Orakelskrift  → Seglskrift   → Kanselliskrift    → Regelskrift     → **Hanja** |

| Hanja |
| --- |
| Hangul | 한자 |
| Hanja | 漢字 |
| Revidert romanisering | Hanja |
| McCune-Reischauer | Hancha |

**Hanja** (koreansk hangul: 한자; hanja: 漢字) er et koreansk begrep for et tradisjonelt skriftsystem som består av kinesiske tegn som ble innlemmet og brukt så tidlig som Gojoseon-perioden, det første koreanske kongeriket. Mer spesifikt refererer det til de kinesiske tegnene innlemmet i det koreanske språket med koreansk uttale.

I dagens Korea brukes hangul mesteparten, med hanja som ofte brukes i aviser og menyer. Hanja ble hovedsakelig brukt til slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet.

## Se også

* Kanji
* Tradisjonell kinesisk
* Forenklet kinesisk
* Khitansk stor skrift
* Jursensk skrift
* Tangutskrift

## Referanser
# Zhuyin

**Jhuyin Fuhao** (kinesisk: 注音符號 pinyin: *Zhùyīn Fúhào*, vanligvis forkortet *Jhùyīn*) er et alfabetisk romaniseringsystem for kinesisk som nå (2009) hovedsakelig benyttes på Taiwan. De inngående bokstavene er baserte på de strekene som inngår i de kinesiske tegnene.

Jhuyin kalles ofte også **bopomofo** (ㄅㄆㄇㄈ) etter de fire første bokstavene i systemet, på samme vis som alfabetet er oppkalt etter de opprinnelige navn på de to første bokstavene.

| Oversikt over bokstavene i Jhùyīn Fúhào |
| --- |
| jhuyin | pinyin | IPA |   | jhuyin | pinyin | IPA |   | jhuyin | pinyin | IPA |   | jhuyin | pinyin | IPA |
| Konsonanter (Mal:Ruby) |
| ㄅ | *b* | b̥ |   | ㄆ | *p* | pʰ |   | ㄇ | *m* | m |   | ㄈ | *f* | f |
| ㄉ | *d* | d̥ |   | ㄊ | *t* | tʰ |   | ㄋ | *n* | n |   | ㄌ | *l* | l |
| ㄍ | *g* | g̊ |   | ㄎ | *k* | kʰ |   | ㄏ | *h* | x |   |   |   |   |
| ㄐ | *j* | ʥ̥ |   | ㄑ | *q* | ʨʰ |   | ㄒ | *x* | ɕ |   | ㄧ | *y* | j |
| ㄓ | *zh* | ɖʐ̥ |   | ㄔ | *ch* | ʈʂʰ |   | ㄕ | *sh* | ʂ |   | ㄨ | *w* | w |
| ㄗ | *z* | ʣ̥ |   | ㄘ | *c* | ʦʰ |   | ㄙ | *s* | s |   | ㄖ | *r* | ʐ |
| Vokaler (Mal:Ruby) |
| ㄚ | a | a |   | ㄛ | *o* | o |   | ㄜ | *e* | ɤ |   | ㄝ | *ê* | ɛ |
| ㄞ | ai | ai |   | ㄟ | *ei* | ei |   | ㄠ | *ao* | aʊ |   | ㄡ | *ou* | ou |
| ㄢ | an | an |   | ㄣ | *en* | ǝn |   | ㄤ | *ang* | ɑŋ |   | ㄥ | *eng* | ǝŋ |
| ㄦ | er | ɚ |   | ㄧ | *i* | i |   | ㄨ | *u* | u |   | ㄩ | *ü* | y |
| Toner (Mal:Ruby) |
| 1 : *umarkert* | ˉ |   | 2 : ˊ | ˊ |   | 3 : ˇ | ˇ |   | 4 : ˋ | ˋ |

## Skriveregler

### Finaler

Tre av bokstavene som benyttes for nasale finalvokaler: ㄣ /en/, ㄤ /ang/ og ㄥ /eng/, benyttes også i kombinasjon med bokstavene ㄧ /i/ og ㄨ /u/ for å angi at de er nasaliserte; slik skal ㄧㄣ utleses /in/, ㄧㄥ /ing/ og ㄨㄥ /ong/.
# Tradisjonell kinesisk

**Tradisjonell kinesisk** (tradisjonell kinesisk: 繁體字 eller 正體字; forenklet kinesisk: 繁体字; pīnyīn: fántǐzì) er den ene av de to standardtegnsettene til å skrive kinesisk med. Det andre tegnsettet er forenklet kinesisk. Forenklet kinesisk ble innført i Kina i 1950-årene, men tradisjonell kinesisk brukes stadig i blant annet Republikken Kina (Taiwan), Hongkong og Macao.

## Eksterne lenker

* (en) Traditional Chinese characters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (en) Evolution of Chinese Characters
* (en) Chinese Characters and Cultures
* (en) Traditional Chinese Flashcards

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Forenklet kinesisk

**Forenklet kinesisk** (簡體中文 eller 簡體字) stammer fra tradisjonell kinesisk, og er et av de to standardtegnsettene i Kina.

Folkerepublikken Kina forenklet de tradisjonelle tegnsettet, så spesielt fattigere mennesker som ikke hadde råd til skole kunne skrive og lese. Forenklet kinesisk er nå det mest brukte tegnsettet i hele Kina, mens tradisjonell kinesisk brukes i blant annet Republikken Kina (Taiwan), Hongkong og Macao.

## Eksterne lenker

* (en) Simplified Chinese characters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Autoritetsdata
Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Khitansk liten skrift

Bronsespeil fra Korea med en poetisk khitansk inskripsjon
**Khitansk liten skrift** var et av to khitanske skriftsystemer som ble benyttet til å skrive det utdødde språket khitansk. Skriften ble skapt omkring 924 eller 925 av Yelü Diela med basis i det uighurske arabiske alfabet. Den ble brukt frem til det 12. århundre av khitanere som skapte Liao-dynastiet i det nordøstlige Kina. Khitansk ble også skrevet med khitansk stor skrift. Begge skriftsystemene fortsatte å være i bruk til en viss grad av jursjenerne i flere tiår etter Liao-dynastiets fall, inntil de skapte sin egen skrift. Khitansk liten skrift finnes ofetst på epitafiumer og monumenter, selv om det også finnes andre fragmenter.

## Eksterne lenker

* Khitansk skrift på Omniglot

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Jursensk skrift

**Jursjensk skrift** (jursjensk: , /dʒu ʃə bitxə/) var skriftspråket som ble benyttet til å skrive jursjensk. Den var avledet av khitansk liten skrift som igjen var avledet av kinesisk skrift. Skrften har i liten grad blitt dekodet.

Jursjenerne var forbedrene til mandsjuerne og snakket et tungusiske språk som var forgjengeren til mandsjuisk. Jursjensk skrift er likevel ikke forgjengeren til mandsjualfabetet.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Tangutskrift

Stephen Wootton Bushell's deskiffering av 37 Tangut-tegn
**Tangutskrift** (kinesisk: 西夏文, pinyin: *xī xià wén*) er et logografisk skriftsystem som ble brukt mellom 1036 og 1502 til å skrive det tibetoburmanske språket Tangut i Xixia-riket. Det omfatter 5863 tegn, hvis man ikke tar hensyn til varianter.. Tangutskriften ligner på kinesiske tegn, men metoden til å forme skrifttegnene er signifikant forskjellig fra den som brukes til å forme kinesiske tegn.

## Referanser