Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Van Allen-beltene

Illustrasjon av det indre og ytre strålingsbeltet rundt jorden.
**Van Allen-beltene**, eller **jordens strålingsbelter**, er to torusformede belter med elektrisk ladede partikler, hovedsakelig protoner og elektroner, som er fanget av jordens magnetfelt.

Det indre strålingsbeltet ble påvist 31. januar 1958 ved hjelp av geigertelleren ombord på den første amerikanske satellitten, Explorer I. Det består for det meste av protoner med energi opp mot 600 MeV, og befinner seg mellom 700 og 6 000 km over jordoverflaten. Protonene i det indre strålingsbeltet oppstår når kosmisk stråling kolliderer med atomer i atmosfæren.

Det ytre strålingsbeltet strekker seg fra omtrent 15 000 til 25 000 km over jordoverflaten. Det består hovedsakelig av elektroner, og varierer i intensitet etter solvindforholdene. Partiklene i det ytre beltet inkluderer også ioner, for det meste protoner, men også en liten prosentandel alfapartikler og oksygenioner.

Van Allen-beltene er oppkalt etter den amerikanske fysikeren James Van Allen, som ledet utviklingen av de vitenskapelige instrumentene på satellittene Explorer I og Explorer III. Det er påvist tilsvarende strålingsbelter rundt andre planeter og himmellegemer som har magnetfelter sterke nok til å fange opp romplasma.

## Betydning for romfart og satellitter

### Den søratlantiske anomali

Utstrekningen av den søratlantiske anomali (560 km høyde)
Van Allen-beltene ligger symmetrisk med jordens magnetiske akse. Siden denne ikke er sammenfallende med rotasjonsaksen, er strålingen fra det indre strålingsbeltet sterkest i området rundt Sør-Atlanterhavet og svakest nord i Stillehavet. Dette innebærer blant annet at satellitter som går i en bane over «den søratlantiske anomali» er ekstra utsatt for stråling.

Hubble-teleskopet var opprinnelig utstyrt med seks gyroskoper, hvorav bare fire var beregnet for bruk ved observasjoner og de to resterende var reserver. Bare ett år etter oppskytningen i 1990 var to av gyroskopene satt ut av spill, delvis på grunn av økt stråling over den søratlantiske anomali. Idag er bare to av gyroskopene i drift, og Hubble-teleskopet utfører på grunn av den økte risikoen for strålingsskader ikke observasjoner når det passerer dette området.

## Menneskeskapte strålingsbelter

Starfish Prime
9. juli 1962 utførte USA den kjernefysiske prøvesprengningen Starfish Prime høyt oppe i atmosfæren. Prøvesprengingen fant sted 400 km over Johnston Island i Stillehavet, og frigjorde energi tilsvarende 1,4 megatonn TNT. Enkelte av betapartiklene som oppstod etter sprengingen kolliderte med andre partikler i atmosfæren, og skapte et glødende lys på himmelen.

## Referanser

## Eksterne lenker

* 50 år siden Van Allen-beltene ble oppdaget – Norsk romsenter
* Radiation belts –
# Krystallografi

**Krystallografi** er læren om hvordan atomer er organisert i faste materialer (fast fase). Det benyttes ofte røntgen for å finne den tredimensjonale strukturen til materialene.

## Kjente fagfolk innen krystallografi

* William Henry Bragg
* William Lawrence Bragg
* Auguste Bravais
* Pierre Curie
* Francis Crick
* Boris Delone
* Paul Peter Ewald
* Rosalind Franklin
* Guo Kexin
* René Just Haüy
* Carl Hermann
* Robert Huber
* Ernest-François Mallard
* Georges Friedel
* Charles-Victor Mauguin
* William Hallowes Miller
* Dorothy Crowfoot Hodgkin
* Max Perutz
* Hugo Rietveld
* Jean-Baptiste L. Romé de l'Isle
* Niels Stensen
* Constance Tipper
* Don Craig Wiley
* Ada Yonath

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Crystallography – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

* (en) Crystallography – galleri av bilder, video eller lyd på Commons

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Ovda Regio

Topografi over Aphrodite Terra. Ovda Regio i vest, Thetis Regio i øst og Aremis Corona i sørøst
**Ovda Regio** er en region på planeten Venus som danner den vestlige delen av Aphrodite Terra. Bilder fra Magellan-sonden viser en kompleks overflate med strukturer som er flere generasjoner gamle. Et gjennomgående område av uregelmessige brede kupler og rygger og tilhørende krumlinjede daler ble oversvømmet av lava før de brøt sammen. Den sirkulære strukturen omgitt av mørke lavastrømmer i den vestlige delen av bildet er en kaldera, eller en stor grop etter kollapset vulkan.

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Galileo (romsonde)

Galileo frigjøres fra romfergen Atlantis
Galileo var et ubemannet fartøy sendt av NASA for å studere planeten Jupiter og dens måner. Sonden, som er oppkalt etter astronomen Galileo Galilei, ble skutt ut den 18. oktober 1989 med romfergen Atlantis på STS-34-oppdraget. Den kom til Jupiter omtrent seks år senere, den 7. desember 1995.

Galileo utførte det første *flyby* av en asteroide, oppdaget den første asteroidemåne, var det første romfartøy i kretsløp rundt Jupiter og sendte den første sonden inn i Jupiters atmosfære.

Underveis til Jupiter svingte sonden seg først én gang rundt Venus og to ganger rundt Jorden for å få opp farten. Hverg ang sonden brukte Jordens tyngdekraft for å øke sin egen fart, avtok Jordens fart - men knapt målbart, med bare 15,4 milliard-milliarddels km i timen, slik at Jordens posisjon i solbanen vil endre seg 13,5 cm i løpet av én milliard år.

Den 21. september 2003, etter 14 år i rommet og 8 års aktiv tjeneste i kretsløp rundt Jupiter, ble Galileos oppdrag avsluttet ved å sende sonden ned i Jupiters atmosfære med en hastighet på nesten 50 km/s. Dette ble gjort for å sikre at sonden ikke styrtet ned på en av Jupiters måner og dermed forurenset denne med jordiske bakterier. Det var spesielt ismånen Europa forskerne bekymret seg for, ettersom observasjoner fra Galileo tyder på at det kan være et saltvannsosean under denne månens overflate.

## Referanser

## Litteratur

* Meltzer, Michael. «Mission to Jupiter: a History of the *Galileo* Project*»* (PDF). *NASA SP 2007–4231*.
* «Galileo: In Depth» (på engelsk). NASA. Arkivert fra originalen 7. mars 2017. Besøkt 29. februar 2016.
* O'Callaghan, Jonathan (18. juni 2012). «The probe that survived for 78 minutes inside Jupiter» (på engelsk). Besøkt 29. februar 2016.

Autoritetsdata
# Isidis Planitia

Topografisk kart over Isidis Planitia (falske farger)
**Isidis Planitia** er en slette beliggende inne i et enormt nedslagsbasseng på planeten Mars, sentrert ved 12.9°N 87.0°E. Bassenget er den tredje største nedslagsformasjonen på planeten etter Hellas og Argyre-bassengene – det er rundt 1 500 km i diameter. Siden bassenget er dekket av støv fremstår det ofte som lyssterkt sett fra teleskop og ble kartlagt som en klassisk albedoformasjon.

## Eksterne lenker

* Google Mars – zoombart kart sentrert på Isidis Planitia]

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Rad (enhet)

**Rad** er en enhet for absorbert dose, definert som 1 rad = 0.01 Gy = 0.01 J/kg. Den ble opprinnelig definert i CGS-systemet i 1953 som en dose som forårsaker at 100 erg med energi blir absorbert av et gram med materie. Den materielt absorberte strålingen kan være menneskelig vev, luft, vann eller en hvilken som helst substans.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Thermal Emission Imaging System

THEMIS-instrumentet før det monteres på Mars Odyssey.
**Thermal Emission Imaging System** (**THEMIS**) er et kamera ombord på banesonden Mars Odyssey. Kameraet tar bilder av Mars i de synlige og infrarøde delene av det elektromagnetiske spektret for å fastslå de termiske egenskapene til overflaten og å avgrense fordelingen av mineraler på Mars' overflate som bestemmes av Thermal Emission Spectrometer (TES). I tillegg hjelper det forskere med å forstå hvordan mineralogi av Mars er knyttet til dens landformer, og det kan brukes til å søke etter termiske «hotspots» under Mars' overflate.

THEMIS styres fra Mars Space Flight Facility ved Arizona State University og ble bygget ved Santa Barbara Remote Sensing. Instrumentet ble oppkalt etter den greske gudinnen for rettferdighet.

## Eksterne lenker

* (en) THEMIS-spesifikasjoner
* (en) Side om THEMIS-instrumentet hos Arizona State University
* (en) Offentlige THEMIS-data
* (en) Kart over Mars-bilder som inkluderer THEMIS, MOC, HiRISE, CTX, HRSC, og Viking

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.

Autoritetsdata
# VNIR

Et VNIR-bilde av Ghadamis-elven i Libya. Dette er et bilde sammensatt av falske farger ved bruk av nær-infrarøde, grønne og blå bølgelengder.
**VNIR** er et initialord for synlig og nær-infrarød (engelsk: *visible and near-infrared*), en del av det elektromagnetiske spekteret som har bølgelengder mellom ca. 400 og 1 400 nanometer (nm). Det kombinerer det fullt synlige spektrum med en tilstøtende del av det infrarøde spekteret opp til vannabsorpsjonbandet mellom 1 400 og 1 500 nm. Enkelte definisjoner inkluderer også korte bølgelengder i det infrarøde bandet fra 1 400 nm opp til vannabsorpsjonbandet ved 2 500 nm.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Marsmeteoritt

Marsmeteoritten EETA79001 ble funnet i 1815 i Chassigny i Frankrike. Foto: NASA
Marsmeteoritten ALH84001 inneholder formasjoner som enkelte forskere tror kan være fossiler. Dette er den ene SNC-akondritten av hypersthene-typen (ortopyroksenitt)
**Marsmeteoritt** eller **SNC-akondritt** er en meteoritt av typen akondritt som mangler de glassaktige kondrulene som kjennetegner kondrittene, og som består av ulike silikater og andre mineraler. De er magmatiske, og mangler jern-nikkel-innhold.

Det antas at de på grunn av sine egenskaper må stamme fra en stor planet, sannsynligvis Mars. Et viktig tegn på opphavet er at små lommer av gass inne i disse meteorittene har vist seg å ha nesten perfekt likhet med atmosfæren på Mars. Det kan også finnes centimeter-store og glassaktige kondruler av olivin og pyroksen, sjeldnere også glass eller feltspat. De har gjennomgått omforming på moderplaneten, men ikke så mye som akondrittene eller som stein omdannet på jordkloden.

Man kjenner bare 224 eksemplarer av dem fra nedfall på jordkloden.

Undergruppene utgjør:

1. **Shergottitt** etter funnstedet Shergotty i India, er den tallrikeste undergruppen marsmeteoritter. De består av basalt-liknende dagbergarter og dypbergarter, og kjennetegnes av at feltspaten er blitt omdannet til glass-aktig maskelynitt, trolig ved løsrivelsen fra moderstykket.
2. **Nakhlitt** etter funnstedet Nakhla i Egypt er en grønn-brun, finkornet meteoritt med innhold av augitt, og sjeldne mineraler som kan ha oppstått i samband med vann for om lag 1,5 milliarder år siden.
3. **Chassignitt**, etter funnstedet Chassigny i Frankrike består mest av olivin-sammensetninger og mineraler som må ha oppstått sammen med vann. Man kjenner bare 2 eksemplarer av denne undergruppen, nemlig *Chassigny EETA 79001* og *NWA 2737*.
4. **Ortopyroksenitt** (hypersthene), med dette mineralet som hovedbestanddel, er trolig betydelig eldre enn de andre SNC-akondrittene. Man mener å ha oppdaget mikroskopiske strukturer i denne meteoritten som minner om fossiler, men dette er ikke entydig påvist. Det er bare ett kjent eksemplar på jorden, nemlig *ALH 84001* fra Antarktis.

## Referanser

## Eksterne lenker

* Mars Meteorite Home Page (JPL) Arkivert 14. juli 2009 hos Wayback Machine.
# 5261 Eureka

| 5261 Eureka |
| --- |
| Oppdagelse |
| Oppdaget av | David H. Levy, Henry E. Holt |
| Oppdaget | 20. juni 1990 |
| Oppdaget fra | Palomar Observatory |
| Overgangsnavn | 1990 MB |
| Oppkalt etter | Eureka |
| Objekttype | asteroide |
| Gruppe | marskryssende asteroide, Mars trojan[!] |
| Baneegenskaper Epoke 14. juli 2004 (JD 2453200,5) |
| Moderlegeme | solen |
| Aphelium | 242,684 mill. km (1,622 AU) |
| Perihelium | 213,132 mill. km (1,425 AU) |
| Store halvakse | 227,908 mill. km (1,523 AU) |
| Eksentrisitet | 0,065 |
| Omløpstid | 686,829 d (1,88 år) |
| Gjennomsnittlig banefart | 24,13 km/s km/s |
| Midlere anomali | 104,086°° |
| Inklinasjon | 20,280° |
| Lengden til oppstigende knute | 245,108° |
| Perihelargument | 95,361° |
| Fysiske egenskaper |
| Dimensjoner | *ukjent* |
| Masse | *ukjent* |
| Middeltetthet | *ukjent* g/cm³ |
| Gravitasjon ved ekvator | *ukjent* m/s² |
| Unnslipningshastighet | *ukjent* km/s |
| Rotasjonsperiode | *ukjent* |
| Spektralklasse | *ukjent* |
| Absolutt størrelsesklasse (MV) | 16,1 |
| Kilder |
| JPL-id | lenke |
|

---

← Forrige – Neste → 5260 Philvéron[!] – 5262 Brucegoldberg[!] |
|  |  |  |  |
|

---

5261 Eureka på Commons |

**5261 Eureka** ble oppdaget fra Palomarobservatoriet 20. juni 1990 og viste seg å være den første kjente trojanske asteroide til Mars. Den følger Mars (i L5-punktet) på en avstand som bare varierer med 0,3 AU for hvert omløp (med en sekulær trend oppå dette som endrer seg fra 1,5–1,8 AU rundt 1850 til 1,3–1,6 AU rundt 2400). Minimumsavstanden fra jorden, Venus og Jupiter er henholdsvis 0,5, 0,8 og 3,5 AU.

Beregninger over lengre tidsperspektiv viser at banen er stabil. Kimmo A. Innanen og Seppo Mikkola poengterer at «motsatt av det en skulle tro er det klare empiriske bevis på at stabilitet på bevegelsen rundt L4- og L5-punktene til alle de tre terrestriske planetene i en tidssammenheng på flere milliarder år».

Siden da har andre Mars-trojanere blitt identifisert, nemlig 1999 UJ7 på L4-punktet og 1998 VF31, 2001 DH47, 2001 FG24, og 2001 FR127 ved L5-punktet. De ko-orbitale 1998 QH56 og 1998 SD4 har ikke egenskapene til å forbli trojanere; de vil bøye av fra Mars i løpet av de neste 500 000 årene.

## Eksterne lenker

* IAUC 5045
* IAUC 5047
* IAUC 5067
* IAUC 5075

Autoritetsdata
# Ares Vallis

Ares Vallis.
**Ares Vallis** er en dal på Mars, oppkalt etter det greske navnet for Mars; Ares, krigsguden. Den har tilsynelatende blitt skåret ut i terrenget av væsker, muligens vann. Dalen 'flyter' nordvestover og ut i det kuperte Margaritifer Terra hvor Iani Chaos-fordypningen (180 km lang og 200 km bred) er koblet til begynnelsen av Ares Vallis av en 100 km bred overgangssone rundt 342,5° Ø (17,5 W) og 3° N. Den fortsetter deretter gjennom det gamle høylandet Xanthe Terra, og ender i den delta-lignende regionen Chryse Planitia. Ares Vallis var landingsstedet for NASAs romsonde *Mars Pathfinder* som studerte et område av dalen nær grensen til Chryse i 1997.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Ares Vallis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.