Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Ljudmila Tsjursina

| Ljudmila Tsjursina |
| --- |
|  |
| Født | Людмила Алексеевна Чурсина 20. juli 1941 Dusjanbe |
| Død | 10. juni 2026   (84 år) St. Petersburg |
| Beskjeftigelse | Skuespiller, filmskuespiller  |
| Utdannet ved | Boris Sjtsjukin teaterinstitutt (–1963) |
| Ektefelle | Vladimir Fetin Igor Andropov |
| Parti | Sovjetunionens kommunistiske parti (1970–) |
| Nasjonalitet | Sovjetunionen Russland |
| Gravlagt | Sestroretsk cemetery |
| Utmerkelser |
12 oppføringer
Æresordenen (2011) Folkets kunstner i Sovjetunionen (1981) 4. klasse av Fedrelandets fortjenstorden (2000) Ordenen folkenes vennskap (1989) Vasiljevbrødrenes statspris (1970; for verk: Virineja, Zjuravusjka, Ugryum-reka) Folkekunstner av Den russiske sovjetrepublikk (1969) Medalje ved Moskvas 850-årsjubileum Arbeidets veteran Figaro Award (2012) Премия Министерства обороны Российской Федерации в области культуры и искусства (2016) Vennskapsorden mellom folk 3. klasse av Fedrelandets fortjenstorden

 |
| Aktive år | 1961–2026 |
| Kjente roller | Katarina I av Russland |
| IMDb | IMDb
 |
|

---

Ljudmila Tsjursina på Commons |

**Ljudmila Alekseevna Tsjursina** (1941–2026) var en russisk skuespillerinne. Hennes ektemann var regissøren Vladimir Fetin.

## Filmografi (utvalg)

* 1961 – *Kogda derevja byli bolsjimi*
* 1964 – *Donskaja povest* (Донская повесть)
* 1966 – *God kak zjizn*
* 1967 – *Tumannost Andromedy*
* 1968 – *Zjuravusjka*
* 1968 – *Sjtsjit i metsj*
* 1968 – *Virineja* (Виринея)
* 1977 – *Når en mann forelsker seg* (Собственное мнение)
* 1985 – *Rus iznatsjalnaja* (Русь изначальная)

## Fotnoter

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Ljudmila Tsjursina på Internet Movie Database

* (en) Ljudmila Tsjursina på AllMovie

* (en) Ljudmila Tsjursina hos The Movie Database

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Kinetikk

**Kinetikk** er fagfeltet innen fysikken, spesielt klassisk Newton mekanikk, som omhandler forholdene mellom legemers bevegelse og opphavet til slik bevegelse. Uttrykket er lite brukt i dag og i all hovedsak byttet ut med uttrykket dynamikk.

Størrelser og konsepter omhandlet er typisk masse, opptredende krefter, samt geometriske parametre knyttet til et gitt legeme og dets relasjon til et referansesystem. Feltet er nært knyttet til Kinematikk via masse.
# Sinosfæren

Den østasiatiske kulturelle sfæren
I områdelingvistikk er **sinosfæren** (forenklet kinesisk: 汉字文化圈; tradisjonell kinesisk: 漢字文化圏; pinyin: *Hànzì Wénhuà Quān*) en gruppe av land og regioner som er bebodd av et flertall av kinesisk befolkning eller historisk sett ble påvirket av kinesisk kultur. Lingvisten James Matisoff innførte begrepet «sinosfære» i 1990 i kontrast til Indosfæren.

## Referanser

## Litteratur

* Ankerl, Guy (2000). *Global communication without universal civilization*. INU societal research. Vol.1: Coexisting contemporary civilizations : Arabo-Muslim, Bharati, Chinese, and Western. Geneva: INU Press. ISBN 2-88155-004-5.
* Joshua A. Fogel, *Articulating the Sinosphere: Sino-Japanese Relations in Space and Time* (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2009. Edwin O. Reischauer Lectures; 2007). ISBN 978-0674032590

## Eksterne lenker

* Asia for Educators. Weatherhead East Asian Institute, Columbia University.

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
Autoritetsdata
# Lyktemann

Hermann Hendrich: Lyktemann og slange, 1823.
En **lyktemann** (også kalt **irrlys** eller **alvelys**) er små lys, ofte flakkende, som observeres i og ved myrer. Tidligere antok man at lyktemannen var en overnaturlig skapning som gikk ute i myra for å lede folk på avveier. Lignende sagn finnes i mange kulturer.

På latin kalles lyset *ignis fatuus* («narreild»). I England kalles fenomenet *Will o' the wisp*, i Tyskland *Irrlicht* («narreild»), i Frankrike *feu follet*, og det er kjent også i Japan, der fenomenet kalles *hitodama*.

Irrlys kan se slik ut.
Det finnes flere vitenskapelige forklaringer, som at lysene kommer fra sumpgass fra forråtnelsesprosesser i myr, fra fosforiserende gasser, eller fra selvlysende insekter.

Fosfiner kan oppstå i vann og myrer under anaerobe forhold. Difosfin (P2H4) er selvantennelig ved romtemperatur. Tar difosfin fyr, oppstår et flakkende lys. Fenomenet er relativt sjeldent i Norge.

## Referanser

Den har utpreget reduserende egenskaper og er en svak base. Fosfin kan utvikles i vann og myrer under anaerobe betingelser.
# Lynn Margulis

| Lynn Margulis |
| --- |
|  |
| Født | 5. mars 1938 Chicago |
| Død | 22. nov. 2011   (73 år) Amherst |
| Beskjeftigelse | Universitetslærer, botaniker, zoolog, økolog, mikrobiolog, biolog, foredragsholder, evolusjonsbiolog  |
| Utdannet ved | University of Wisconsin (–1960) Harvard University University of California, Berkeley (–1965) University of Massachusetts Amherst University of Chicago Laboratory Schools |
| Ektefelle | Carl Sagan (1957–1965) |
| Barn | Dorion Sagan Jeremy Sagan |
| Nasjonalitet | USA |
| Medlem av | * National Academy of Sciences (1983–)
* American Academy of Arts and Sciences
 |
| Utmerkelser |
14 oppføringer
Guggenheim-stipendiet (1978) National Medal of Science (1999) Darwin–Wallace Medal (2008) William Procter Prize for Scientific Achievement (1999) Æresdoktor ved Universitat Autònoma de Barcelona Honorary doctorate of the University of Vigo (2007) Æresdoktor ved Universitat de València (2001) Honorary doctor of Syracuse University (2008) Honorary doctorate of the Autonomous University of Madrid Nevada Medal (1998) Edinburgh Medal (2000) Honorary doctorate from INP Toulouse (1999) Public Service Award Kommandør av Ordre des Palmes académiques |
| Arbeidssted | University of Massachusetts Amherst Boston University |
| Fagfelt | Cytologi |
| Kjent for | On the origin of mitosing cells |
|

---

Lynn Margulis på Commons |

**Lynn Margulis** (født 5. mars 1938 i Chicago, død 22. november 2011) var en amerikansk biolog.

Hun var professor ved University of Massachusetts i Amherst, og er kjent sitt arbeid med endosymbiontteorien. Margulis’ arbeid med denne teorien førte til dens endelige gjennombrudd.[*trenger referanse*]

Mye av hennes øvrige forskning er langt mer kontroversiell.[*trenger referanse*] Hun kritiserte nydarwinismen for å legge alt for stor vekt på konkurranse mellom organismer, og for lite vekt på symbiose. Margulis samarbeidet med James Lovelock i forbindelse med gaiahypotesen.

Lynn Margulis var en periode gift med Carl Sagan.[*trenger referanse*]

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Offisielt nettsted

* (en) Lynn Margulis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Teleonomi

**Teleonomi** betegner den *tilsynelatende* målrettetheten av biologiske prosesser eller egenskaper.
Begrepet ble foreslått av Colin Pittendrigh i 1958 (og videreutviklet av Ernst Mayr) som parallell til teleologi, som er *ekte* målrettethet.

I biologien falt grunnlaget for teleologiske forklaringer bort da Charles Darwins bok *Artenes opprinnelse* kom ut i 1859.
Inntil da hadde organismenes tilpasninger blitt forklart med at de var «godt for» noe, f.eks. at vi har øyne *for at vi skal kunne se*, eller at tigeren har striper *for at den ikke oppdages så lett*.
Feilen ligger her i at slike forklaringer antar et mål i fremtiden – et organ utvikles for å utøve en viss funksjon *når det er ferdigutviklet*.
Slike forklaringer impliserer en «plan» eller en forutseende skaper.
Evolusjonsbiologiens forklaring er derimot at organismer har tilpasninger fordi disse *i fortiden* har vært en fordel og derfor har blitt bevart og/eller forbedret gjennom naturlig seleksjon.
Fordi grunnen til tilpasninger ligger i fortiden, men prosessen *ser ut som* en teleologisk utvikling, har begrepet teleo*nomi* blitt innført.

For bevisste handlinger hos mennesket har teleologiske forklaringer selvfølgelig fortsatt sin gyldighet.
Også individualutviklingen er teleologisk i den forstand at den har et *mål* (det kjønnsmodne individet), selv om *grunnen* til denne utviklingen er teleonomisk.

Autoritetsdata
# Cercozoa

| Cercozoa
 |
| --- |
|  |
| Nomenklatur |
| Cercozoa
 |
| Hører til |
| eukaryoter, liv |
| Økologi
 |
| Antall arter
 | (sjekk!)
 |
| Habitat
 | marint, limnisk, terrestrisk og parasittisk
 |
| Utbredelse
 | hele verden
 |
| Inndelt i |
| * Cercomonadida
* Chlorarachniophyta
* *Cryothecomonas*
* Euglyphidae
* *Gromia*
* Haplosporidia
* Plasmodiophorida
* *Spongomonas*
* Thaumatomonadida
 |

**Cercozoa** er en delgruppe av eukaryotene.
Representantene er nokså forskjellige, men alle er encellede.
Med fotosyntetiske, amøboide eller flagellbærende heterotrofe og myceldannende arter inneholder gruppen representanter som tidligere hadde blitt sett på som hhv. planter, dyr og sopp.
Samtlige grupper er forholdsvis fattige på beskrevne arter.

Ifølge nyere fylogenetiske analyser er Cercozoa likevel en naturlig gruppe.
Deres nærmeste slektninger er muligens foraminiferer og radiolarier.

## Eksterne lenker

* (en) *Cercozoa* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen

* (en) *Cercozoa* i Encyclopedia of Life

* (en) *Cercozoa* i Global Biodiversity Information Facility

* (no) *Cercozoa* hos Artsdatabanken

* (sv) *Cercozoa* hos Dyntaxa

* (en) *Cercozoa* hos Fossilworks

* (en) *Cercozoa* hos Index Fungorum

* (en) *Cercozoa* hos ITIS

* (en) *Cercozoa* hos NCBI

* (en) *Kategori:Cercozoa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Cercozoa* – detaljert informasjon på Wikispecies
# Algesopper

| Algesopper
 |
| --- |
|  |
| Nomenklatur |
| Chytridiomycota  |
| Klassifikasjon |
| Rike | Soppriket  |
| Økologi
 |
| Antall arter
 | 1017
 |
| Habitat
 | Limnisk, terrestrisk
 |
| Utbredelse
 | Hele verden
 |
| Inndelt i |
| * Se inndeling.
 |

**Algesopper** (Chytridiomycota) er mikroskopiske sopper som kjennetegnes av bevegelige sporer, formeringsceller kalt *zoosporer* eller *svermesporer*.

Dette karaktertrekket skiller dem fra sekkesporesopper og stilksporesopper. Ikke alle algesopper danner hyfer, men hos dem som gjør det mangler dessuten skillevegger mellom hyfene. Tidligere omfattet «algesoppene» alle sopparter som ikke passet blant disse to gruppene.

## Taksonomi

Catalogue of Life anerkjenner fem klasser blant algesoppene.

* Chytridiomycetes
* Lobulomycetes
* Mesochytriomycetes
* Monoblepharidomycetes
* Rhizophydiomycetes

## Levevis

Algesoppene lever først og fremst i ferskvann på døde eller levende planter, alger eller dyr. Men det fins arter som lever i jord. Noen få er parasitter på landplanter. Et eksempel på en slik algesopp er *Synchytrium endobioticum* som forårsaker potetkreft. Et annet eksempel er *Synchytrium anemones* som lever på hvitveis.

## Galleri

* Potetkreft forårsaket av algesoppen *Synchytrium endobioticum*.
* Hyfe med cellevegg (mangler hos algesopper)

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) *Algesopper* i Encyclopedia of Life

* (en) *Algesopper* i Global Biodiversity Information Facility

* (no) *Algesopper* hos Artsdatabanken

* (sv) *Algesopper* hos Dyntaxa

* (en) *Algesopper* hos Index Fungorum

* (en) *Algesopper* hos ITIS

* (en) *Algesopper* hos MycoBank

* (en) *Algesopper* hos NCBI

* (en) *Algesopper* hos Tropicos

* (en) *Kategori:Chytridiomycota* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Chytridiomycota* – detaljert informasjon på Wikispecies
# Mosdyr

| Mosdyr
 |
| --- |
| Mikroskopisk opptak av et ferskvannsmosdyr (Phylactolaemata). Man ser tentakelkronen.
 |
| Nomenklatur |
| Bryozoa, Ectoprocta
 |
| Populærnavn |
| mosdyr |
| Klassifikasjon |
| Rike | Dyreriket  |
| Gruppe | Protostomier  |
| Økologi
 |
| Antall arter
 | ¤
 |
| Habitat
 | i havet og ferskvann
 |
| Utbredelse
 | kosmopolittisk
 |
| Inndelt i |
| * Eurystomata
* Phylactolaemata
* Stenolaemata
 |

Det karakteristiske «overtrekket» en mosdyrkoloni lager på f.eks. alger. Denne kolonien av arten *Membranipora membranacea* er imidlertid død, bare «eskene» står igjen.
**Mosdyr** er en rekke av små vannlevende, fastsittende dyr. Enkeltdyrene er vanligvis under 1 mm store, men de lever i kolonier som kan bli mange centimeter store (opptil 1 m). Dyrenes bakkropp danner et eskeformet skall (kalt *zooecium*), som hele dyret kan trekke seg tilbake i.

Koloniene består av mange slike zooecier som sitter tett i tett, og kan danne et hvit- eller gråaktig «belegg» på steiner, muslingskall, krepsdyr eller alger. De fleste artene er marine, men klassen Phylactolaemata lever i ferskvann.

Mosdyrene har et coelom, men mangler et sirkulasjonssystem og ekskresjonssystem. Forkroppen danner en tentakelkrans som dyrene filtrerer vannet med, for å livnære seg på organiske partikler og plankton. Tarmkanalen er U-formet, slik at endetarmsåpningen også ligger på forkroppen.

Til forskjell fra kamptozoene, som ligner litt i sin kroppsbygning, munner endetarmen ikke i tentakkelkransen. Dette er bakgrunnen for det vitenskapelige navnet Ectoprocta (gresk *ektos* = «utenfor», *proktos* = endetarmsåpning). Kamptozoer ble til tider betegnet som «Bryozoa Entoprocta» (*entos* = «innenfor»). I dag har man gått bort ifra å sammenfatte disse to gruppene.

Tidligere antok man at mosdyr var nærmest beslektet med armfotinger og foronider, og at de stod nærmere deuterostomiene enn protostomiene. Nyere fylogenetisk forskning har vist at de hører til protostomiene, men de nøyaktige slektskapsforholdene er ikke klarlagt ennå.

Mosdyr har en karakteristisk, lueformet larve (cyphonautes).

## Eksterne lenker

* (en) *Mosdyr* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen

* (en) *Mosdyr* i Global Biodiversity Information Facility

* (no) *Mosdyr* hos Artsdatabanken

* (no) *Mosdyr* hos Artsdatabanken

* (sv) *Mosdyr* hos Dyntaxa

* (en) *Mosdyr* hos Fauna Europaea

* (en) *Mosdyr* hos Fossilworks

* (en) *Mosdyr* hos ITIS

* (en) *Mosdyr* hos NCBI

* (en) *Kategori:Bryozoa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Bryozoa* – detaljert informasjon på Wikispecies
# Diatomisk molekyl

Et **diatomisk molekyl** er et molekyl som består av to atomer som har en kjemisk binding til hverandre. Prefikset di- er av gresk opprinnelse og betyr to.

Ved romtemperatur opptrer syv grunnstoffer som diatomiske molekyler: H2, N2, O2, F2, Cl2, Br2 og I2. Diatomiske molekyler kan også inneholde atomer fra forskjellige grunnstoff, som HCl eller CO.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Natriumcyanid

**Natriumcyanid** (N) er natrium-saltet til hydrogencyanid (blåsyre). Natriumcyanid kan blandes med saltsyre, som utvikler cyanid som lammer åndedrettsmuskelen og stopper hjertet.

Henrettelse ved hjelp av gass blir fortsatt praktisert i noen stater i USA. Her blander de kaliumcyanid og natriumcyanid i et beger med svovelsyre.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Kosmokjemi

Meteoritter kan ble studert som en del av kosmokjemien.
**Kosmokjemi** eller *kjemisk kosmologi* omfatter opprinnelsen og utviklingen av stoffene i universet. Hovedfokus er elementene og deres isotoper, først og fremt (men ikke alltid) for objekter innenfor solsystemet. Begrepet ble skapt av Harold Urey. Nære tilknyttede felt er astrokjemi, en gren av astronomien som omfatter målinger av kjemiske elementer i andre deler av vår galakse Melkeveien og i andre galakser; astrofysikk, som inkluderer studier av fysiske prosesser i stjerner, supernovaer og i solsystemet som kan resultere i kjemiske og isotopiske forandringer; og planetologi som kosmokjemi i stor del er en undergren av.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Viral vektor

**Virale vektorer** er et virus som har blitt modifisert for å sette inn gener i celler. Denne prosessen kan utføres i levende organismer (*in vivo*) eller i en cellekultur (*in vitro*). Virus har utviklet spesielle molekylære mekanismer for å effektivt overføre sine gener til innsiden av cellen de infiserer, som man utnytter for å utføre den ønskede prosessen. Prosessen med å føre inn gener på denne måten kalles for *transduksjon*. Virale vektorer benyttes innen forskning på molekylærbiologi og funksjonell genomikk.

**Vaksiner**: Videre anvendes virale vektorer innen medisinsk behandling, samt for utvikling av vaksiner.

Molekylærbiologer benyttet denne teknikken først på 1970-tallet. Den amerikanske biokjemikeren Paul Berg brukte et modifisert *SV40*-virus med DNA fra bakteriofaget *λ* (lambda) for å infisere dyrkede nyreceller fra aper.

* *Viral-vektor-replikerende vaksiner* er således en type vaksine der man bruker et annet og mindre farlig virus enn sykdomsviruset. Man tilfører dette «vikar-viruset» et gen som gjør at kroppen vil reagere med å produsere antistoffer som også avviser viruset man egentlig vil beskytte seg mot.

* *Viral-vektor ikke-replikerende vaksiner* er tilsvarende den forrige typen viral vektor, bare at vertsviruset er et ikke-replikerende virus. Et replikerende virus er i stand til å lage nye kopier av seg selv. Et ikke-replikerende virus er ikke det.

## Litteratur

* Gary L. Buchschacher, Jr.: *Lentiviral Vector Systems for Gene Transfer* Kluwer Academic/ Plenum Publishers, New York 2003, ISBN 0-306-47702-5.
* Curtis A. Machida (utg.): *Viral Vectors for Gene Therapy. Methods and Protocols* Humana Press, 2002, ISBN 1-58829-019-0.

## Referanser
# Selene

| Selene |
| --- |
| Selene, maleri av Albert Aublet, 1880 |
| Trossystem | Gresk mytologi |
| Originalt navn | Σελήνη |
| Foreldre | Hyperion og Theia |
| Søsken | Helios, Eos |
| Make | Endymion |
| Barn | Femti døtre med Endymion; Pandia og Ersa med Zevs; de fire Horaer med Helios |
| Aspekt | Månen |
| Symboler | Halvmånen, fakkel, vogn |
| Tekster | Thegonien (Hesiod) |
| I andre mytologier | Luna (Romersk mytologi) |

Selene (Pergamonmuseum)
**Selene** (gresk: Σελήνη) er månegudinnen i gresk mytologi og motsvarer Luna i romersk mytologi. Selene var datter av Hyperion og Theia, søster av solen Helios og morgenen Eos. Hun fødte tre døtre til Zevs, og ble forført av Pan for et stykke mykt stoff, men ble etterpå forelsket i Endymion, en vakker ung gjeter. Ifølge legenden ble Selene dypt forelsket i Endymion da hun så ham, og han ble forført av henne. Hver kveld kysset hun ham til han sovnet, en nydelig metafor for måneskinn som faller på de frodige landene. Hun ønsket å omfavne ham for alltid, og ba Zevs om å gi Endymion evig liv, noe han fikk. Selene fikk femti døtre med Endymion.

I en annen versjon sies det at den kjekke Endymion ønsket å beholde sitt gode utseende for evig tid, og ba Zevs om å la ham sove for alltid uten aldring. I begge tilfeller avtales det med Zevs som plasserte ham i evig søvn.

Romerne assosierte senere Diana med Selene. I motsetning til Diana var Selene ikke kjent for sin kyskhet.

## Skildringer

Selene var vanligvis avbildet som en vakker kvinne med et blekt ansikt og langt, skinnende, rødaktig hår. Hun red en sølvvogn trukket av enten ett par okser, ett par hester, eller ett par drager. Ofte var hun vist ridende på hest eller okse iført kjortel med en måne på hodet
eller måne over seg, hvor hun samtidig bar på en fakkel. Hennes kropp var ofte vist halvnaken med bar overkropp, med feminine former
som gjorde henne til en attraktiv månegudinne.

Artemis tok senere over hennes rolle som månegudinne. Selene var ikke blant de mest dyrkede gudinnene.

## Symboler

Selenes viktigste symbol var halvmåne. Dyr som ble assosiert med henne var den greske Kyon (κύων, hund på gresk), okse eller ku, samt hane. Disse dyrene var Selenes symboler og følgesvenner i løpet av natten og morgengryet.

## Grunnstoffet selen

Fra Selene får vi navnet på grunnstoffet selen, hvor den elektriske ledningsevnen varierer med lysets intensitet og som sammenlignes med de skiftende månefaser som igjen gir varierende lys på jorden.

## Eksterne lenker

* (en) Selene – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (no) «Selene» i *Store norske leksikon*
* Den homeriske hymne til Selene (eng. tekst i The Homeric Hymns, s 459)
# Skytten

Skyttens stjernebilde
**Skytten** (fra latin *Sagittarius*) er et stjernebilde på den sørlige himmelhalvkulen.

I Skytten ligger kjempestjernen KW Sagitarii. Den ligger 9800 lysår fra solsystemet. Diameteren på kjempestjernen er 1460 ganger solas diameter, og er en av de største stjernene vi kjenner til.
# Kolonisering av månen

**Kolonisering av månen** vil innebære etablering av menneskelige bosetninger og/eller robotisert industri på månen.

Såvel science fiction-forfattere som forelesere for romforskning har lenge sett den relativt nærliggende månen som det første logiske steget for en menneskelig ekspansjon ut i rommet. Flere stater har de senere årene offentliggjort planer om rombaser på månen. Blant annet har NASAs «Vision for Space Exploration» et delmål om å komme tilbake til månen rundt 2020, og i årene etter å etablere en permanent base – en plan som forøvrig ble slått fast av USAs tidligere president George W. Bush.

Samtidig har Russland planer om å sende et menneske til månen rundt 2025 med en permanent base i sikte en gang i perioden 2027–2032. Også Kina og Japan har planer om å i det minste en etablering på månen, mens Europa med Den europeiske romfartsorganisasjon i spissen spekulerer i en eventuell internasjonal rombase.

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.

Autoritetsdata
# Vegetasjon

Biomer klassifisert etter vegetasjon

  Tundra
  Boreal barskog
  Temperert lauvskog
  Gressletter
  Subtropisk regnskog
  Middelhavsbiom
  Tropiske og subtropiske skoger
  Ørken
  Halvørken
  Steppe
  Steppeklima
  Grass savanna
  Tree savanna
  Monsunskog
  Tropisk regnskog
  Alpin tundra
  Montane forest

**Vegetasjon** er samfunnet av alle plantearter, eller plantebestanden, innen et bestemt område. Større vegetasjonsområder kalles biomer.

Alle planter stiller krav til voksestedet. Noen vokser på tørre steder, andre på fuktige steder eller i vann. Derfor kan plantebestandene deles opp i ulike vegetasjonstyper. Når den opprinnelige vegetasjonen på et sted erstattes av nye planter, kalles det **sekundærvegetasjon**.

## Naturtyper

Hver naturtype har sin spesielle eller særegne vegetasjon. Det finnes mange naturtyper, de viktigste er:

* Berggrunn (klipper)
* Ferskvann / våtmark
* Fjell (alpin)
* Kulturlandskapet
* Havstrand / kyst (fjære)
* Myr
* Rasmark
* Skog og kantkratt
* Ørken

## Norske vegetasjonsgrupper

Vegetasjonstypene kan igjen deles i mindre enheter. Det vanlige er å dele de inn i tre nivåer, «grupper», «typer» og «utforminger».

Bokstavkoder er hentet fra boken, *Vegetasjonstyper i Norge.*

* **Skogvegetasjon**
	+ **A** – Lav/mose- og lyngskogvegetasjon
	+ **B** – Lavurtskogvegetasjon
	+ **C** – Storbregne- og høystaudeskogvegetasjon
	+ **D** – Edelløvskogvegetasjon
	+ **E** – Sumpkratt- og sumpskogvegetasjon
* **Ikke tresatt vegetasjon pa fastmark**
	+ **F** – Rasmark- berg- og kantvegetasjon
	+ **G** – Kulturbetinget engvegetasjon
	+ **H** – Kystlyngheivegetasjon
	+ **I** – Kulturmarksvegetasjon
* **Myr- og kildevegetasjon**
	+ **J** – Ombrotrof myrvegetasjon
	+ **K** – Fattigmyrvegetasjon
	+ **L** – Intermediær myrvegetasjon
	+ **M** – Rikmyrvegetasjon
	+ **N** – Kilde- og sigvegetasjon
* **Vannkant- vann- og flommarksvegetasjon**
	+ **O** – Vannkantvegetasjon
	+ **P** – Vannvegetasjon
	+ **Q** – Elveer-pionervegetasjon (flommarksvegetasjon)
* **Fjellvegetasjon**
	+ **R** – Rabbevegetasjon
	+ **S** – Lesidevegetasjon
	+ **T** – Snøleievegetasjon
* **Havstrandvegetasjon**
	+ **U** – Undervanns- strandeng- og strandsumpvegetasjon
	+ **V** – Ustabil drift- og sandstrandvegetasjon
	+ **W** – Etablert sanddynevegetasjon
	+ **X** – Strandberg og kystnær fuglegjødslet vegetasjon

## Se også

* Naturtyper i Norge
* Vegetasjonskart

## Referanser
# Arkeologisk struktur

Begrepet **arkeologisk struktur** eller bare **struktur** er innen arkeologien en samlebetegnelse på spor etter menneskelig aktitivitet. Disse kan observeres i form av stolpehull, kokegroper, avfallsgroper, ildsteder, grøfter, kulturlag og lignende. Strukturer avdekkes vanligvis i dyrket mark ved maskinell flateavdekking, men kan også finnes i utmark eller under gravhauger.