Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Theofrastos

| Theofrastos |
| --- |
|  |
| Født | ca. 371 f.Kr. Eresós |
| Død | 287 f.Kr.  Athen |
| Beskjeftigelse | Botaniker, fysiker, filosof, skribent  |
| Utdannet ved | Peripatos |
| Nasjonalitet | Antikkens Athen |
|

---

Theofrastos på Commons |

*Historia plantarum*, 1549
**Theofrastos** (egentlig **Tyrtamos**, født ca. 371/372 f.Kr. i Eresos på Lésvos, død 287 f.Kr. i Athen) var en gresk vitenskapsmann og pedagog.

Theofrastos var elev av både Platon og Aristoteles, og etterfulgte sistnevnte som leder for den peripatetiske skolen i Athen. Det var Aristoteles selv som gav ham navnet *Theofrastos*, det vil si «gudtaleren» eller «han som han som taler som en gud». Han var en svært avholdt og populær pedagog og leder gjennom over 30 år, og skolen hadde på et tidspunkt over 2000 studenter, deriblant den berømte komediedikteren Menander.

Theofrastos arbeidet innenfor de fleste vitenskaper, for en stor del som formidler av andres viten. Da Ptolemaios Soter påbegynte sitt berømte bibliotek i Alexandria, tok han utgangspunkt i Aristoteles' og Theofrastos' bibliotek i Athen.

Størst betydning har Theofrastos' to avhandlinger i botanikk hatt, *Historia Plantarum* («Plantenes historie») og *De causis plantarum* («Årsaker til plantevekst»). I mer enn 1500 år var disse bøkene hovedverker innafor botanikken. Begge bøker inneholder nøyaktige observasjoner av plantenes bygning – nesten 500 arter i alt. Han var den første som skrev om bestøvning og plantenes formering. Bøkene inneholder også praktiske opplysninger om kultivering, plantesjukdommer og poding, foruten plantenes medisinske anvendelse.

Det later til at Theofrastos gjorde sine studier i skolehagen, og han samla også inn andres observasjoner av planter, blant annet fra hjemvendte soldater fra Aleksander den stores felttog i Asia. I beskrivelsene gjorde han bruk av ord fra dagliglivet. Noe av terminologien hans er fortsatt i bruk i botanikken. Carl von Linné kalte Theofrastos for «botanikkens far».

## Referanser

## Litteratur

* Katerina Ierodiakonou: «Theophrastus» i Edward N. Zalta (red.): *Stanford Encyclopedia of Philosophy*

## Eksterne lenker

* Anonym forfatter: «Theophrastus (c. 371—c. 287 B.C.E.)» i *Internet Encyclopedia of Philosophy*
* Pamela M. Huby: «Theophrastus (c.372–c.287 BC)» i *Routledge Encyclopedia of Philosophy* 1998 doi:10.4324/9780415249126-A115-1. Hentet 30. juni 2016
* *Theophrastus Project* Arkivert 19. september 2016 hos Wayback Machine., Department of Humanities, Simon Fraser University
# Krokusslekta

| Krokusslekta
 |
| --- |
| Vårkrokus i blomstring
 |
| Nomenklatur |
| *Crocus* L., 1753 |
| Populærnavn |
| krokus |
| Klassifikasjon |
| Rike | planter  |
| Divisjon | karplanter  |
| Klasse | blomsterplanter  |
| Orden | Asparagales  |
| Familie | sverdliljefamilien  |
| Økologi
 |
| Antall arter
 | ca 80
 |
| Habitat
 | terrestrisk
 |
| Utbredelse
 | opprinnelig fra Sentral- og Sør-Europa, Nord-Afrika og Midtøsten, videre øst gjennom Sentral-Asia til vest i Kina
 |
| Inndelt i |
| * høstkrokus
* safrankrokus
* vårkrokus
 |

**Krokus** (*Crocus*) er en planteslekt med ca. 70 arter i sverdliljefamilien (*Iridaceae*). Slekten kommer opprinnelig fra områdene rundt Italia, Balkan og Tyrkia. De er for det meste høyfjellsplanter. Krokus er vanlige hageplanter, særlig vårkrokus (*Crocus vernalis*) og høstkrokus (*Crocus speciosus*). For produksjon av krydderet safran dyrkes safrankrokus (*Crocus sativus*). Krokus er løkplanter.

## Eksterne lenker

* (en) *krokusslekta* i Global Biodiversity Information Facility

* (no) *krokusslekta* hos Artsdatabanken

* (sv) *krokusslekta* hos Dyntaxa

* (en) *krokusslekta* hos ITIS

* (en) *krokusslekta* hos NCBI

* (en) *krokusslekta* hos The International Plant Names Index

* (en) *krokusslekta* hos Tropicos

* (en) *Kategori:Crocus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* (en) *Crocus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Crocus* – detaljert informasjon på Wikispecies

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Naturens trinnstige

**Naturens trinnstige** (latin scala naturae) er forestillingen om at alle naturlige (og overnaturlige) ting, organismer og andre vesener kan rangeres i en mer eller mindre lineær rekke.
Nederst i naturens trinnstige finner man således mineraler, etterfulgt av planter og dyr.
Øverst i naturens trinnstige – som **kronen på skaperverket** – troner mennesket.
Utvides naturens trinnstige også til å omfatte overnaturlige vesener, følges mennesket av f.eks. engler (muligens i flere trinn, f.eks. vanlige engler, serafer, erkeengler) og Gud.
Mennesket er i så fall fremdeles den organismen som står øverst av alle jordiske skapninger, og nærmest det guddommelige.

Forestillingen ble for første gang formulert av Aristoteles, men var også populær i den kristne tenkningen.
I dagens vitenskap har ikke naturens trinnstige lenger noe fotfeste, etter at den darwinistiske evolusjonsforståelsen fikk sitt gjennombrudd.

## Se også

* Utviklingsgrad
# Skolastikk

Thomas av Aquinas i samtale med Kristus, glassmaleri fra kirke i Columbus, Ohio.
**Skolastikken** (av latin *scholasticus* = lærd) var en teologisk og filosofisk retning, utbredt på katedral- og klosterskoler i Europa fra 1100- til 1500-tallet, og opptatt av å forene kristen dogmatikk med Platon og Aristoteles' logikk.

I sin opprinnelse var skolastikken en radikal vitenskap; at den fikk Aristoteles anerkjent som en autoritet, var en bragd i fremskrittets tjeneste. Thomas Aquinas var den mest betydningsfulle bidragsyteren, med sitt ønske om å bygge bro mellom tro og fornuft, samordnet i hans storverk *Summa Theologica*, der Guds eksistens bevises ved hjelp av argumentasjon hentet fra Aristoteles, at alle årsaksrekker må en første årsak; ellers kunne man like godt sagt at et bord er laget av øksen eller sagen. Mirakler inngår dermed i naturens orden, ettersom den første årsak fortsatt finnes og kan virke uavhengig av senere årsaksrekker. Politisk og økonomisk stemmer Thomas' synspunkter nøye overens med datidens praksis, der kirken stod over fyrstene, mens kongedømme fremholdes som beste statsform.

Imidlertid fordømmer Thomas handel som et umoralsk foretagende. Bare handel som skaffer andre livsnødvendigheter, og kjøpmenn et levebrød, kan tolereres. Men noen større fortjeneste regnes som forkastelig, og å ta renter er en stor synd, «åger». Thomas fordyper seg også i kjødets oppstandelse, og kommer til at Gud ved en fornyet skapelsesakt vil la uføre gjenoppstå friske, om de skal i himmelen. Han diskuterer også kannibalisme; om et menneske fortærer et annet, slik at den enes kroppe er fordøyet og gått opp i kannibalens kropp, mener Thomas at bare de viktigste delene av hver av dem vil kunne gjenoppstå.

Thomas mente at vi må forstå Gud gjennom verden, og ikke «verden gjennom Gud» som Augustin kunne ha sagt. Thomas Aquinas var dessuten som alle andre skolastikere inspirert av Aristoteles, og hevdet blant annet at privat eiendomsrett ikke var noen synd, men en del av den naturlige orden. Sosiale forskjeller ble begrunnet som «vårherres mening».

I starten var fagkretsen opptatt av logikk og grammatikk som den gang ble regnet som et filosofisk fag, og førte til at man ble hengende fast i språkanalyse som filosofisk redskap. På slutten av 1200-tallet hadde fagkretsen vokst til å omfatte også etikk, sjelelære, fysikk og metafysikk. I løpet av 1500-tallet ga de fleste universiteter opp den skolastiske filosofiundervisningen, mens mange katolske læresteder holdt fast på retningen til utpå 1600-tallet.

Etter 1350-tallet engasjerte skolastikken seg i spissfindige spekulasjoner rundt spørsmål som hvor Gud befant seg før skapelsen, og om en mus som spiser av en oblat, får i seg noe av Kristi legeme; om avklippet hår og negler får noen andel i oppstandelsen, og om hvordan Kristus kunne bli menneske i jomfru Marias livmor. Religiøse sinn vendte seg i stedet mot mystikken, andre mot humanismen med sin fordypelse i antikkens kultur, og mot reformasjonen som tok teologien tilbake til Bibelens ordlyd.

## Referanser

## Se også

* Føydalismen
# Joseph Pitton de Tournefort

| Joseph Pitton de Tournefort |
| --- |
|  |
| Født | Joseph Pitton de Tournefort 5. juni 1656 Aix-en-Provence |
| Død | 28. des. 1708   (52 år) Paris |
| Beskjeftigelse | Botaniker, karsporeplanteekspert, professor, mykolog, lege, plantesamler, samler  |
| Utdannet ved | faculté de médecine de Montpellier Universitetet i Paris, Sorbonne |
| Nasjonalitet | Frankrike |
| Medlem av | Det franske vitenskapsakademiet (1691–) |
|

---

Joseph Pitton de Tournefort på Commons |

**Joseph Pitton de Tournefort** (født 5. juni 1656 i Aix-en-Provence i Frankrike, død 28. desember 1708 i Paris) var en fransk botaniker som utformet en plantetaksonomi som foregrep Carl von Linné og inspirerte til Linnés seksualsystem.

## Biografi

Joseph Pitton de Tournefort studerte hos jesuittene, og det var hans fars ønske at han skulle bli prest. Men så døde faren, og Joseph kunne uten påtrykk følge sin interesse innen botanikken.

 Tourneforts forskningsreiser

Han samlet planter i to år, og begynte ved universitetet i Montpellier der han studerte medisin. I 1683 ble han til professor i botanikk ved Jardin des Plantes. På kongens befaling begav han seg på reise i det vestlige Europa, der han særlig i Pyreneene foretok viktige planteinnsamlinger.

Mellom 1700 og 1702 befant han seg på de greske øyer og besøkte Konstantinopel, Svartehavets kyster, Armenia og Georgia, og foretok overalt diverse planteinnsamlinger og botaniske observasjoner. Med seg på reisen hadde han den tyske botanikeren Andreas Gundesheimer (1668-1715) og den franske kunstneren Claude Aubriet (1651-1743). En av hans elever, Charles Plumier, var også med på reisene. Reiseberetningen ble utgitt posthumt med tittelen *Relation d'un voyage du Levant*.

Hans hovedverk er imidlertid *Institutiones rei herbariae* (1700), der han klassifisersr planter etter deres kronblad, og enda viktigere, foretok en distinksjon mellom art og slekt. Med begrepet slekt kunne han innordne 6000 planter i 600 grupper, og dermed bane veien for Linné.

Han døde i Paris da han ble overkjørt av en vogn. Veien der det skjedde er blitt oppkalt etter ham (Rue de Tournefort i 5. arrondissement).

Andre verk var *De optima methode instituenda in re herbaria* (1697), og *Histoire des plantes qui naissent aux environs de Paris* (1698). Linné oppkalte Tournefortia, i familien Boraginaceae, etter ham.

En annen av hans studenter var Sébastien Vaillant.

## Referanser

## Litteratur

* Bernard le Bovier de Fontenelle: «Eloge de Tournefort». I: *Histoire de l'Académie Royale des Sciences*. Paris 1708, s. 145-177 (PDF)
* James Augustus St. John: *The Lives of Celebrated Travellers*. J. & J. Harper, 1835, Bind 2, s. 7-19.
* Karl Mägdefrau: *Geschichte der Botanik*. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart 1992, s. 52–54, ISBN 3-437-20489-0.
* Kurt Sprengel: *Geschichte der Botanik: neu bearbeitet in zwey Theilen*. F.A. Brockhaus, 1818, Teil 2, s. 53-59
# Species plantarum

| *Species plantarum*  |
| --- |
|  |
| Forfatter(e) | Carl von Linné |
| Språk | Latin  |
|

---

Species plantarum på Commons |

Species plantarum er en av Carl von Linnés bøker (full tittel *Species Plantarum, exhibentes plantas rite cognitas, ad genera relatas, cum differentiis specificiis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locus natalibus, secundum systema sexuale digestas*, som er latin og betyr Plantenes arter**, [en bok som] behørig legger frem de kjente plantene og de tilhørende slektene med artenes forskjeller, trivialnavnene, utvalgte synonymer, lokaliteter, og som videre forklarer seksualsystemet*). Boken inneholdt beskrivelser av alle kjente planter og er den første som konsekvent bruker todelte artsnavn (*binomen*). Den regnes derfor som en milepæl i systematikkens historie.

Mange av de vitenskapelige navnene som Linné innførte i boken, er i bruk den dag i dag. Og selv om noen artsnavn har blitt endret gjennom tidene, har man beholdt Linnés *måte* å benevne arter på, nemlig med todelte navn, som består av slektsnavn pluss artsepitet (se nomenklatur). Plantene ble klassifisert i tråd med seksualsystemet som Linné hadde utviklet. Det tok utgangspunkt i blomstenes støvbærere og fruktemner, men er forlatt i dag.

Bokens første utgave kom i 1753. Derfor ble dette året (og denne boken) senere bestemt til å være startpunktet for dagens botaniske nomenklatur. Alt som ble publisert om planter før *Species plantarum* har dermed kun historisk interesse. Derimot må selv dagens systematikere forholde seg til *Species plantarum* – og til artsbeskrivelsene som ble publisert siden. Det tilsvarende verket for dyr er første bind av Linnés bok *Systema naturae* fra 1758.

Bokens første utgave beskrev på 1200 sider fordelt på to bind 5900 arter. Verket kom ut med to ytterligere utgaver i Linnés levetid. Omfanget hadde da økt til 1682 sider. Året etter hans død ble den fjerde utgaven utgitt. Denne bestod av fire bind på tilsammen 3086 sider.

## Referanser

## Eksterne lenker

* Hele *Species plantarum* i digitalisert form
* Linnaeus Link Union Catalogue Arkivert 19. oktober 2014 hos Wayback Machine.
# Dendrogram

Et **dendrogram** (fra gresk *dendro* «tre» og *gramma* «tegn») er en grafisk framstilling i form av forgreininger som viser arrangeringen av fenomener som kan ordnes hierarkisk. Dendrogrammer brukes ofte i statistisk biologi for å vise likhet og ulikhet i gensekvenser og kalles da ofte et kladogram.

## Eksempel

Et eksempel på hierarkisk data, der forskjellen mellom datapunktene er representert ved avstand mellom punkter i et koordinatsystem:

Raw data
Et hierarkisk ordnet dendrogram av de samme dataene vil kunne se slik ut

Traditional representation
Den øverste rekken representerer data (individuelle observasjoner), linjene lengre ned representerer klynger som enkeltdataene tilhører, og pilene representerer avstand (forskjeller).

Avstanden mellom klynger av sammenslåtte data øker jevnt med det hierarkiske nivået på klyngene. Høyden på hver node er proporsjonal med verdien av forskjellene mellom dattergruppene.

Autoritetsdata
# Urfugler

| Urfugler
 |
| --- |
| *Archaeopteryx lithographica* |
| Nomenklatur |
| *Archaeopteryx* Meyer, 1861 |
| Populærnavn |
| urfugler |
| Hører til |
| Avialae, Deinonychosauria, sauropsider, amnioter |
| Økologi
 |
| Antall arter
 | 2
 |
| Habitat
 | tropisk
 |
| Utbredelse
 | Tyskland
 |
| Inndelt i |
| * *A. lithographica*
* *A. bavarica*
 |

**Urfugler** (*Archaeopteryx*) er en slekt som gjerne refererer til de to antatt tidligste fugleartene verden kjenner til; *Archaeopteryx lithographica* og *Archaeopteryx bavarica* (som har noe lengre bakbein). Arten hadde fjærdrakt på linje med dagens fugler, og fjæra var trolig like avansert.

Det er tilsammen funnet sju fossile eksemplarer av de to artene, i kalkskifer som ble dannet fra finkornet kalkslam avsatt i en lagune ved Solnhofen i Tyskland, for cirka 150 millioner år siden (jura). På denne tiden befant dette landområdet seg i tropiske strøk.

Nå har imidlertid en gruppe forskere reist tvil om hvorvidt *Archaeopteryx* er basale fugler eller reptiler. De har plassert slekten i gruppen Deinonychosauria, som per definisjon er reptiler. Det gjenstår imidlertid mange spørsmål før man kan konkludere. Kan hende vil nye studier flyttet *Archaeopteryx* tilbake til fuglene.

## Beskrivelse

Urfuglene viser trekk som minner om små rovdinosaurer, men også om fugler. De hadde ikke nebb, men kjever med tenner (derfor kalles de også tannfugler). Forlemmene var fjærkledte og lange, og hadde tre klør hver. Halen var lang, og det er grunn til å anta at hodet var skjelldekket som hos dinosaurene. Kroppen var trolig også delvis fjærkledt. Brystbeinet, som gir feste for flygemusklaturen, var lite, men trolig godt nok utviklet til at urfuglene kunne fly. Vingenes skjelett ligner på armene hos små rovdinosaurer med tre klør.

### Fylogeni

Grunnleggende fylogeni for fugler, forenklet etter Chiappe, 2007

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Avialae  |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Archaeopteryx* (urfugler) |
|  |
|  Pygostylia  |

|  |  |
| --- | --- |
|  |
Confuciusornithidae |
|  |
|  Ornithothoraces  |

|  |  |
| --- | --- |
|  |
Enantiornithes (omvendte fugler) |
|  |
|  Ornithurae  |

|  |  |
| --- | --- |
|  |
Hesperornithiformes |
|  |
|  |
Aves/Neornithes (nåtidsfugler) |
|  |

 |
|  |

 |
|  |

 |
|  |

 |
|  |

## Se også

* Fugler

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) *Urfugler* i Encyclopedia of Life

* (en) *Urfugler* i Global Biodiversity Information Facility

* (en) *Urfugler* hos Fossilworks

* (en) *Kategori:Archaeopteryx* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* (en) *Archaeopteryx* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Archaeopteryx* – detaljert informasjon på Wikispecies

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# PhyloCode

**PhyloCode**, *International Code of Phylogenetic Nomenclature*, er ett forslag til regleverk for fylogenetisk nomenklatur.

## Historikk

*PhyloCode* ble første gang lagt fram som et forslag av Jacques Gauthier, kollegaen Kevin de Quieroz og botanikeren Philip Cantino 2000, etter at deres forslag om å gå bort fra tradisjonell hierarkisk systematikk ble avvist av to representanter fra International Code of Zoological Nomenclature De tre startet foreningen International Society for Phylogenetic Nomenclature (ISPN) med sikte på å lage et alternativt nomenklaturreglement.

## Konsept

Ideen bak PhyloCode er at den fylogenetiske nomenklaturen ska reguleres gjennom regler som bestemmer hvilke navn og definisjoner som ska anses som etablerte, og hvilke av dem som skal være homonymer eller synonymer, og hvilken bruk av synonymer eller homonymer som ska anses å være aksepterbare.

## Mottakelse

PhyloCode var på begynnelsen av 2000-tallet et mye omtalt og omdiskutert fenomen. Mange taksonomer stilte seg svært kritiske, mens en del fylogenetikere var ivrige tilhengere. Selv om PhyloCode ble påbegynt og ISPN ble grunnlagt på 199-tallet, er antall tilhengere av å inføre PhyloCode fortsatt begrenset. Den offentlige publikasjonen av Phylocode, sammen med *Phylonyms* var i 2020. Interessen for å publisere under PhyloCode dabbet imidlertid av på 2010-tallet, og det er usikkert om publiseringen av PhyloNymes vil få noen videre betydning.

## Referanser

Autoritetsdata
# Carl Woese

| Carl Woese |
| --- |
|  |
| Født | 15. juli 1928 Syracuse |
| Død | 30. des. 2012   (84 år) Urbana |
| Beskjeftigelse | Mikrobiolog, universitetslærer  |
| Utdannet ved | Amherst College (–1950; akademisk grad: bachelorgrad) Deerfield Academy Yale University (–1953; akademisk grad: ph.d.) |
| Doktorgrads- veileder | Ernest C. Pollard |
| Nasjonalitet | USA |
| Medlem av |
7 oppføringer

* Royal Society (2006–; utenlandsk medlem av Royal Society)
* National Academy of Sciences (1988–; Member of the National Academy of Sciences of the United States)
* Kungliga Vetenskapsakademien
* American Academy of Arts and Sciences
* Deutsche Akademie der Naturforscher Leopoldina
* Bayerische Akademie der Wissenschaften
* American Philosophical Society (2004–)
 |
| Utmerkelser |
6 oppføringer
The MacArthur Fellows Program (1984) Leeuwenhoek-medaljen (1992) National Medal of Science (2000) Selman A. Waksman-prisen i mikrobiologi (1997) Crafoord Prize in Biosciences (2003; arbeidsområde: biovitenskap, statsborgerskap: USA) Utenlandsk medlem av Royal Society (2006) |
|

---

Carl Woese på Commons |

**Carl Richard Woese** (født 15. juli 1928, død 30. desember 2012) var en amerikansk mikrobiolog kjent for å ha definert riket *Archaea* i 1976 etter å ha analysert ribosom-RNA.

## Priser (utvalg)

* 2003 – Crafoordprisen

## Referanser

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Cellekjerne

**Cellekjernen** er en geleaktig masse kalt *nukleoplasma*, omsluttet av en kjernemembran. Det er en organell som finnes i alle eukaryote celler. *Eukaryot* er sammensatt av *eu-* og *caryota*, avledet av *karyos*, som betyr henholdsvis «ekte» og «kjerne».

Cellekjernen fungerer som kontrollsenteret i cellen. I cellekjernen finnes arvestoffet, DNA, i kromosomene.

Det er kun eukaryote organismer som har cellekjerne. Prokaryote organismer mangler en cellekjerne omsluttet av en membran. Det er riktignok et avgrenset område som kan gjenkjennes som «kjerneliknende» eller *nukleoid*. I dette området finnes DNA-et.

Kjernemembranen som omslutter cellekjernen antas å være sammenhengende med endoplasmatisk retikulum.

DNA-et i cellekjernen inneholder informasjon som styrer alt som foregår i cellen. Gjennom porer i membranen passerer stoffer inn og ut av kjernen.

Når cellen trenger noe av den informasjonen som ligger i DNA-et, blir det laget en kopi av DNA-et i form av et RNA-molekyl. Kopieringen kalles en *transkripsjon*. RNA-molekylet er en kopi av bare ett gen. Det er derfor mye kortere enn DNA-molekylet. RNA finnes i tre former. Det er nRNA; ribosom-RNA, som utgjør en del av ribosomet, videre er det tRNA; transport-RNA, og mRNA; budbærer-RNA. Alle tre deltar i produksjonen av proteiner, *proteinsyntesen*.

DNA-molekylene er for store til at de kan slippe ut gjennom kjernemembranenm men RNA-et er lite nok, så det slipper ut av kjernen. Selve informasjonen kommer altså ut i cytoplasmaet, mens «originalen» – DNA-et – ligger trygt lagret inne i cellekjernen.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Cell nucleus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Protoktister

| Protoktister
 |
| --- |
|  |
| Nomenklatur |
| tradisjonelt kalt «Protoctista» eller «Protista»
 |
| Klassifikasjon |
| Inndelt i |
|
Protoktister sammen med flercellede dyr, flercellede sopper og landplanter, utgjør eukaryoter. I tradisjonell systematikk brukt om en parafyletisk samling av mange grupper, for eksempel:
* Alveolata
* Amoebozoa
* Cercozoa
* foraminiferer
* gulbrune alger
* krageflagellater
* kransalger
* mikrosporidier
* radiolarier
* øyeflagellater
 |

En samling protoktister
**Protoktister** eller **protister** brukes som samlebetegnelse for de eukaryote organismene som verken er flercellede dyr, flercellede sopper eller planter. De aller fleste protister er encellede (unntak er flere algetyper).

Betegnelsen protist ble første gang bruk av Ernst Haeckel i 1866 som en betegnelse på encellede organismer. Etter Whittakers introduksjon av femrikesystemet i 1969 ble protistene etablert som et eget rike innen biologisk systematikk. Gruppen er svært uensformet både morfologisk (fra encellede organismer til meterstore koloniorganismer), systematisk (i og med at gruppen er parafyletisk) og økologisk (dvs. i levevis).

## Protistenes plassering

Protister regnes innenfor tradisjonell systematikk som et av rikene av liv innenfor biologien. Ofte opererer man med følgende evolusjonære hovedgrupper eller riker i den taksonomiske systematikken:

* Prokaryoter:
	+ Bakterier *(Bacteria, Eubacteria)*
	+ Arkebakterier *(Archaea)*
* Eukaryoter:
	+ Protoktister *(Protista)*
	+ Planter *(Plantae)*
	+ Sopp *(Fungi)*
	+ Flercellede dyr *(Animalia)*

Dette systemet med «riker» er fortsatt omstridt. Den svenske *Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna* opererer med 5 riker, mens en gruppe europeiske biologer observerer 3 basale grupper hvor bakterier og arkebakterier utgjør to, og den siste gruppen av eukaryoter siden gir opphav til protister, planter, sopp og dyr. Systematikkens «riker» representerer et forsøk på å forene behovet for oversikt med behovet for å dele livsformene opp i mest mulig naturlige grupper.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) *protister* hos Fossilworks

* (en) *Kategori:Protista* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Protista* – detaljert informasjon på Wikispecies