Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Dyreforsøk

En hvit wistar labrotte.
**Dyreforsøk** er bruk av dyr i forskjellige typer vitenskapelig forskning.

Det anslås at det verden over hvert år brukes titalls millioner av dyr i ulike forsøk knyttet til forskning ved universiteter, sykehus, farmasøytiske selskaper og militære forskningsinstitusjoner.

Det er allmenn enighet blant forskere at dyreforsøk er nødvendig for å utvikle nye medisiner. Praksis med dyreforsøk har møtt en viss motstand fra ulike grupper.

På verdensbasis brukes et betydelig antall forsøksdyr til testing av ikke-medisinske produkter, slik som kosmetikk, toalettprodukter, vaskemidler, mattilsetningsstoffer, plantevernmidler, fargestoffer, alkohol, tobakk og våpen.[*trenger referanse*]

Hovedandelen av forsøksdyrene benyttet i Norge er fisk.

## Referanser

## Eksterne lenker

* Norecopa (Nasjonal konsensus-plattform for erstatning, reduksjon og forbedring av dyreforsøk)
* Dyrebeskyttelsen Norge
# Svartrotte

| Svartrotte
 |
| --- |
|  |
| Nomenklatur |
| *Rattus rattus* (Linnaeus, 1758) |
| Populærnavn |
| svartrotte |
| Klassifikasjon |
| Rike | Dyr  |
| Rekke | Ryggstrengdyr  |
| Klasse | Pattedyr  |
| Orden | Gnagere  |
| Familie | Musefamilien  |
| Slekt | *Rattus* |
| Miljøvern
 |
| **Norsk rødliste:** |
|
RE —
*Regionalt utdødd* Artsdatabanken (2021) |
| Økologi
 |
| Habitat:
 | mange forskjellige
 |
| Utbredelse:
 | Opprinnelig fra tropiske Asia, har spredt seg til Europa og derfra til resten av verden. Se kart
 |

**Svartrotte** (*Rattus rattus*) er en art i rotteslekta.
Den er betydelig mer spesialisert enn brunrotte, og foretrekker føde som består av korn og kornprodukter. Brunrotta, som kom til Europa fra India, er derimot en opportunist som kan leve av nærmest alt – brunrotta har fortrengt svartrotta i de kjøligere delene av verden i nord og sør, mens svartrotte er svært vanlig i tropiske og subtropiske strøk.
Sammenlignet med brunrotta, er svartrotta ikke fullt så god til å svømme, men flinkere til å klatre. En annen viktig forskjell mellom svart- og brunrotten, er at førstnevnte er mer folkesky og dermed mindre utbredt i befolkede områder.

På tross av navnet finnes den i flere forskjellige farger. Den er oftest svart til lys brun, med en lysere buk. En typisk rotte måler omkring 15–20 cm lang med ytterligere 20 cm hale. I et optimalt miljø føder den unger hele året i kull på seks til ti unger. Rotta kan bli omkring 2-3 år gammel. Svartrotta kan danne omgangsgrupper på opp til 60 individer.

Man regner med at svartedauden, som rammet Europa i 1347-1350, ble spredt fra svartrotter til mennesker ved lopper, men det er ikke sikkert at dette var eneste spredningsmåte ettersom pesten kunne bre seg i rottefri områder, da vel mellom mennesker.

## Se også

* Brunrotte
* Tamrotte

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) *Svartrotte* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen

* (en) *Svartrotte* i Encyclopedia of Life

* (en) *Svartrotte* i Global Biodiversity Information Facility

* (no) *Svartrotte* hos Artsdatabanken

* (sv) *Svartrotte* hos Dyntaxa

* (en) *Svartrotte* hos Fauna Europaea

* (en) *Svartrotte* hos Fossilworks

* (en) *Svartrotte* hos ITIS

* (en) *Svartrotte* hos NCBI

* (en) *Kategori:Rattus rattus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* (en) *Rattus rattus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
# Invaderende art

Brunrotten regnes som en invaderende art
En **invaderende art** (eller *invasiv art*) er en biologisk art som utvider sitt forekomstareal. Ofte blir begrepet forbeholdt arter der utvidelsen av forekomstarealet skjer veldig raskt og/eller der den medfører en fortrengning av stedegne arter. Den underliggende prosessen omtales som *biologisk invasjon*. Biologiske invasjoner har spesiell interesse i sammenheng med fremmede arter, men også stedegne arter kan bli invaderende.

Grenen av biologien som forsker på årsakene, mekanismene og konsekvensene av biologiske invasjoner, kalles *invasjonsbiologi*. Relevante spørsmål er bl.a. hvilke egenskaper ved den invaderende arten eller det invaderte habitatet som er årsaken til invasjonen. Forskningsfeltet ligger i skjæringspunktet mellom populasjonsøkologi, landskapsøkologi og bevaringsbiologi.

## Invasive arter i Norge

I Norge holder Artsdatabanken rede på invaderende fremmede arter gjennom FremmedArtsBasen. Eksempler på slike arter er mink og rynkerose. Strandkrabbe er derimot et eksempel på en norsk arter som har blitt invaderende i andre land. Ørekyt tilhører gruppen av stedegne, norske arter som har blitt invaderende i deler av landet der de opprinnelig ikke hørte hjemme. Brunrotta er en invaderende art som nådde Norge før 1800, men som i dag regnes som stedegen.
Mange av disse er med på Svartelista som er utarbeidd av Artsdatabanken.

Eksempel på invasive planter er lupin, fagerfredløs, kjempespringfrø, gravbergknapp, kanadagullris, kjempebjørnekjeks.

## Eksterne lenker

* Artsdatabankens FremmedArtsBase Arkivert 2. juni 2013 hos Wayback Machine.
* Fagtidsskriftet *Biological Invasions*
# Tannbein

**Tannbein**, også kalt **dentin**, er den harde substansen som ligger mellom tannemaljen ytterst på tennene og tannmargen (pulpa) ved tannroten. Tannbeinet inneholder nerveender og er derfor smertefølsomt.

Det finnes 3 typer av dentin i en tann:

* Primærdentin
* Sekundærdentin
* Tertiærdentin

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Meisel

En meisel har en skarpslipt egg i den ene enden og er flat i den andre der hammeren brukes.
En **meisel** er et verktøy av stål som brukes til å bearbeide stein, metall eller tre ved å slå på den med en hammer. En meisel kan også festes i en borhammer.

Meisler brukes også innen kirurgi.

Ordet meisel tilsvarer *Meittel* på tysk.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Chisels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Søk etter *Meisel* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
# Nakenrotte

| Nakenrotte
 |
| --- |
| Nakenrotte  Foto: Roman Klementschitz
 |
| Nomenklatur |
| *Heterocephalus glaber* Rüppell, 1842 |
| Synonymi |
| Heterocephalus, **Heterocephalinae** |
| Populærnavn |
| nakenrotte |
| Klassifikasjon |
| Rike | Dyreriket  |
| Rekke | Ryggstrengdyr  |
| Klasse | Pattedyr  |
| Orden | Gnagere  |
| Familie | Sandgraverfamilien  |
| Økologi
 |
| Habitat:
 | terrestrisk
 |
| Utbredelse:
 | Øst-Afrika
 |

**Nakenrotte** (*Heterocephalus glaber*) er en gnagerart i sandgraverfamilien som er spesielt tilpasset liv under jorden. Nakenrottene graver lange ganger der de bor sammen i grupper på opptil 100 individer.

Denne gnageren har nesten ikke noe pels, annet enn litt hår på føttene, følehår og enkelte hår som er spredt rundt på kroppen. Den veier vanligvis mellom 30 og 40 gram, omtrent samme størrelse som en vanlig mus. Den har store tenner som den bruker til å grave de lange gangene under jorden med.

Nakenrottene er kjent for at de lever i kompliserte sosiale grupper. Nakenrotten spiser insekter. Den lever under bakken i ørkenen i Øst-Afrika, for det meste i Somalia, Etiopia, og i deler av Kenya.

Nakenrotta er spesiell ved at mens en mus blir rundt fire år gamle, kan nakenrotta bli opptil tredve år. Den har utviklet et svært lavt stoffskifte for å takle det oksygenfattige miljøet under bakken. Den føler ingen smerte i huden og utvikler ikke kreft. Av den grunn er den interessant for forskere, som har kartlagt dens arvestoff. Genomet skal benyttes for å studere lang alder og resistens mot kreft.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) *nakenrotte* i Encyclopedia of Life

* (en) *nakenrotte* i Global Biodiversity Information Facility

* (en) *nakenrotte* hos Fossilworks

* (en) *nakenrotte* hos ITIS

* (en) *nakenrotte* hos NCBI

* (en) *Kategori:Heterocephalus glaber* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* (en) *Heterocephalus glaber* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Heterocephalus glaber* – detaljert informasjon på Wikispecies
# Kjønnsdimorfisme

Lysbillen eller sankthansormen (*Lampyris noctiluca*) er et eksempel på en mer omfattende kjønnsdimorfisme, idet hannen til venstre har både vinger og dekkvinger, mens hunnen til høyre mangler disse og ikke er flygedyktig.
Guppy (*Poecilia reticulata*) er en vanlig akvariefisk som utviser kjønnsdimorfisme, spesielt blant avlsvarianter. Hannen (til venstre) har de kraftigste fargene og den største halen. I tillegg er gattfinnen omdannet til et gonopodium. Hunnen (til høyre) er større av vekst, men mindre fargerik. Hun er også rundere i buken.
**Kjønnsdimorfisme** er innenfor biologien betegnelsen på det fenomen at hann og hunn av samme art varierer betydelig kroppslig (morfologisk). Betegnelsen brukes gjerne når forskjellen omfatter andre deler av kroppen enn de rent reproduktive organer. Dimorfisme oppstår gjennom evolusjonær seleksjon, ofte knyttet til konkurranse mellom det større eller mer iøynefallende kjønnet, om å få formere seg med det mindre iøynefallende (mindre morfologisk selekterte) kjønnet. Stor løvemanke imponerer hunnene, og stor kroppsbygning gir seier i kampen om hunnløvene. Dette selekterer store hannløver når disse i større grad får formere seg, og dimofismen videreføres og kan forsterkes.

Typiske utslag av dimorfisme er ulik størrelse eller farge. Gode eksempler hva angår kroppsstørrelse er tiur, mange krepsdyr(for eksempel *Caprella*), menneske, og i enda større grad gorilla. Dimorfisme med ulik kroppsfarge er typisk for så forskjellige organismer som blåstål, påfugl, og løve. Typiske tilfeller av kjønnsdimorfisme er antakeligvis ulike fjærdrakter og ofte også størrelse hos fugler, f.eks. andefugler, som ærfugl, hønsefugler og mange spurvefugler. Hos pattedyr består kjønnsdimorfismen oftest vesentlig i størrelsesforskjell, og som hos mennesker i forskjeller i hårkledning. Men også utvekster som gevir og horn varierer, se figuren nedenfor. Mer omfattende kjønnsdimorfisme finner vi blant annet hos insekter (se illustrasjonen øverst til høyre) og enkelte fisker som cikliden *Lamprologus callipterus* (hvor hannen blir 60 ganger større enn hunnen), marulker, blåstål/rødnebb og honninggurami. I de siste tilfellene er forskjellen så stor at hann og hunn tidligere ble tatt for to ulike arter.

Det er likevel svært mange arter som har liten grad av dimorfisme, og hvor hann og hunn er svært like kroppslig sett. Gode eksempler på dette er tiger, huskatt, hund og isbjørn.

Et beslektet fenomen finner vi i sosiale insekter som maur, bier og termitter, hvor de fertile hunnene («dronningene») kan avvike sterkt i størrelse og utseende, ikke bare fra hanner, men også fra ikke-fertile hunner («arbeidere»).

Blant de fleste hjortedyr (Cervidae) er det bare hannene som utvikler gevir. Her vises to dåhjorter (*Dama dama*), hunnen til venstre.
## Se også

* Sekundær kjønnskarakter

## Eksterne lenker

* (en) Sexual dimorphism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Seksuell seleksjon

Illustrasjon fra *The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex* av Charles Darwin viser kolibrien *Lophornis ornatus*, hunnen til venstre og prakthann til høyre

| Faktorer i evolusjonsteori |
| --- |
| Seks evolusjonære endringer Naturlig seleksjon Seksuell seleksjon Mutasjoner Rekombinasjon Migrasjon Gendrift  |

**Seksuell seleksjon** (eller det *seksuelle utvalg*) er en evolusjonsfaktor som i likhet med naturlig seleksjon fører til tilpasninger hos arter.
Dette skjer ved at de individene som er best egnet til å tiltrekke seg kjønnspartnere, får mest paringer (og dermed mest avkom) og/eller paringer med partnere av høyest kvalitet. Siden egg er mer kostbare å produsere enn sperma, er det hos de fleste arter hunnen som velger og hannen som blir valgt.

Faktorer som fører til seksuell seleksjon er således (1) partnervalg, (2) konkurranse med individer av det egne kjønn og (3) kurtiseatferd som imponerer det motsatte kjønn. Konkurranse kan innebære fysiske kamper mellom konkurrentene eller felles «fremvisninger», såkalt lekatferd. Eksempler på kurtiseatferd er fuglesang, «bryllupsgaver» hos edderkopper eller «danseoppvisninger» hos fisk. Både kolibrier og paradisfugler er i så måte typiske eksempler på seksuell seleksjon. I tillegg kommer konflikt interessekonflikt mellom hunn og hann (kjønnskonflikt).

Resultatet av den seksuelle seleksjonen er bl.a. evolusjonen av sekundære kjønnskarakterer. De sistnevnte kan til og med være så store og/eller påfallende (f.eks. påfuglens hale eller den utdødde kjempehjortens gevir) at de representerer dårlige tilpasninger til miljøbetingelsene; de kan f.eks. tiltrekke fienders oppmerksomhet eller redusere bevegeligheten. Derfor pleier man å betrakte seksuell seleksjon som en evolusjonsfaktor som er adskilt fra naturlig seleksjon, selv om begge prosessene foregår etter det samme mønsteret (se naturlig seleksjon).

Teorien om seksuell seleksjon blir ofte kalt «Darwins andre teori». Charles Darwin publiserte den i 1871 som del 2 i tobindsverket *The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex*, hvor Darwin skriver om både menneskets evolusjon og seksuell seleksjon.

## Se også

* Naturlig seleksjon
* Partnervalg
* Sekundær kjønnskarakter
* Handikapprinsippet

## Litteratur

* Charles Darwin, *The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex*, Princeton, 1871
* Carl Zimmer, *Evolution*, Harper Collins, 2001
* Mark Ridley, *Evolution*, Blackwell 1996, 2.nd ed.
* Zahavi og Zahavis, *The Handicap Principle: A Missing Piece of Darwin's Puzzle*, Oxford University Press, 1999
* Goeffrey Miller, *The Mating Mind*, 2001

## Eksterne lenker

* (en) Sexual selection – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Forskning.no: Hva skal påfuglen med den flotte halen? ved Erik Tunstad
* Sexual selection affects local extinction and turnover in bird communities
# Hoppemusfamilien

| Hoppemusfamilien
 |
| --- |
|  |
| Nomenklatur |
| Dipodidae Fischer von Waldheim, 1817 |
| Populærnavn |
| hoppemusfamilien, jerboafamilien |
| Klassifikasjon |
| Rike | Dyreriket  |
| Rekke | Ryggstrengdyr  |
| Klasse | Pattedyr  |
| Orden | Gnagere  |
| Overfamilie | Dipodoidea  |
| Økologi
 |
| Antall arter
 | over 50
 |
| Habitat
 | flere forskjellige
 |
| Utbredelse
 | nordlige halvkule
 |
| Inndelt i |
| * Allactaginae
* Cardiocraniinae
* Dipodinae
* Euchoreutinae
 |

**Hoppemusfamilien** er en gruppe gnagere som finnes på den nordlige halvkule.
Forskjellige slag finnes i gressmark, skoger og ørken. Alle artene er i stand til å hoppe på bakbeina.
De er små til middels store gnagere, fra 4 til 26 cm kroppslengde (halen unntatt). De er alle tilpasset til hopping, men i varierende grad. De beveger seg ved å hoppe eller ved å gå på bakbeina. De fleste har lange haler, men bjørkemus har korte.

De fleste er altetende, og lever av frø og insekter. Noen arter, som *Allactaga sibirica*, er nesten utelukkende insektetende. Som andre gnagere har de gnagetenner som er adskilt fra jekslene med et mellomrom.

Artene i hoppemusfamilien føder kull med to til syv unger etter en drektighet på 17-42 dager. De yngler en eller to ganger i året, avhengig av art.

## Inndeling

Myomorpha har tradisjonelt blitt delt inn i to overfamilier med i alt sju familier, men ny forskning tyder nå på at det bør være ni. To underfamilier i Dipodidae har i henhold til Wilson, Lacher & Mittermeier (2017) blitt løftet til full familiestatus; Sminthidae og Zapodidae. Familien Nesomyidae finnes bare i Afrika og på Madagaskar, og har utviklet økologiske nisjer som likner andre familier i musegruppen.

**Treliste Rodentia, gnagere
	+ Myomorpha, muselignende gnagere
		- Dipodoidea, hoppemusgruppen
			* Sminthidae, bjørkemusfamilien
			* Zapodidae, (mangler norsk navn)
			* Dipodidae, hoppemusfamilien
				+ Allactaginae
				+ Cardiocraniinae
				+ Dipodinae
				+ Euchoreutinae
				+ Sicistinae (se Sminthidae)
				+ Zapodinae (se Zapodidae)
		- Muroidea, musegruppen
			* Calomyscidae, musehamsterfamilien
			* Cricetidae, hamsterfamilien
			* Muridae, musefamilien
			* Nesomyidae
			* Platacanthomyidae, tremusfamilien
			* Spalacidae, mulvarprottefamilien

## Se også

* Liste over pattedyr i Norge

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) *hoppemusfamilien* i Encyclopedia of Life

* (en) *hoppemusfamilien* i Global Biodiversity Information Facility

* (no) *hoppemusfamilien* hos Artsdatabanken

* (sv) *hoppemusfamilien* hos Dyntaxa

* (en) *hoppemusfamilien* hos Fauna Europaea

* (en) *hoppemusfamilien* hos Fossilworks

* (en) *hoppemusfamilien* hos ITIS

* (en) *hoppemusfamilien* hos NCBI

* (en) *Kategori:Dipodidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* (en) *Dipodidae* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Dipodidae* – detaljert informasjon på Wikispecies
# Tornhaleekorn

| Tornhaleekorn
 |
| --- |
| *Zenkerella insignis* |
| Nomenklatur |
| Anomaluridae Gervais in d'Orbigny, 1849 |
| Populærnavn |
| tornhaleekorn |
| Hører til |
| Anomaluromorpha, gnagere, Glires |
| Økologi
 |
| Antall arter
 | 7
 |
| Habitat
 | trær
 |
| Utbredelse
 | Afrika
 |
| Inndelt i |
| * *Anomalurus*
* *Idiurus*
* *Zenkerella*
 |

**Tornhaleekorn** er en familie av gnagere med syv arter som er hjemmehørende i det vestlige og sentrale Afrika.

Alle tornhaleekorn bortsett fra én art har flyvemembran og tar seg frem i skogen ved å glide fra tre til tre. De regnes til de beste glideflygerne blant gnagerne.

De holder vanligvis sammen i par, men man kan også se dem sammen i flokker på omkring hundre individer.

De spiser frukt, blomster, bark og insekter.

## Eksterne lenker

* (en) *Tornhaleekorn* i Encyclopedia of Life

* (en) *Tornhaleekorn* i Global Biodiversity Information Facility

* (en) *Tornhaleekorn* hos Fossilworks

* (en) *Tornhaleekorn* hos ITIS

* (en) *Tornhaleekorn* hos NCBI

* (en) *Kategori:Anomaluridae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* (en) *Anomaluridae* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons

* *Anomaluridae* – detaljert informasjon på Wikispecies

Denne artikkelen er en **spire**. Du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.
# Ultrafiolett stråling

Polsk pass vist i vanlig lys (øverst) og ultrafiolett (nederst), hvor spesielle sikkerhetsdetaljer kommer frem
**Ultrafiolett stråling** (forkortes UV-stråling) er elektromagnetisk stråling med kortere bølgelengde enn synlig lys (bølgelengder mellom 10 – 400 nm).

UV-stråling deles inn i en rekke underområder ifølge ISO standard ISO-21348: Områdene nærest synlig lys er UVA, UVB, UVC og vakuum-UV, hvor sistnevnte vanligvis bare forekommer i vakuum. De tre førstnevnte strålingstypene har forskjellig evne til å trenge inn i huden.

På mennesker og dyr kan UV-stråling forårsake skader på hud, øyne og arvestoff. Store nok skader på arvestoffet kan for eksempel føre til kreft. På planter kan den føre til vekstreduksjon. Ozonlaget i atmosfæren absorberer UV-stråling og beskytter oss derfor i stor grad mot de farlige strålene.

UVA-stråling (315-400 nm) kan føre til skader på de elastiske fibrene i huden, og arvestoffet (DNA), som kan føre til hudkreft. UVA-strålene slipper uhindret gjennom ozonlaget. De trenger dypere ned i huden og øker produksjonen av melanin (fargestoff) i huden, så den blir mørkere.

UVB-strålene (280-315 nm) slipper delvis gjennom ozonlaget og absorberes i det ytterste laget i huden. Denne strålingen gir økt produksjon av melanin og opptak av vitamin D. Det er UVB-stråling som først og fremst gjør huden rød og solbrent. Men også etter soling kan den gi en økt beskyttelse mot senere UVB-stråling.

UVC-stråling (100-280 nm) dreper bakterier og virus og brukes derfor til luft- og vannrensing, samt sterilisering av instrumenter. UV-C-strålene er farligst, men disse absorberes av ozon og oksygen og når derfor ikke ned til jordoverflaten.

Vakuum-UV (10-200 nm) forekommer i verdensrommet. Grensen mellom ioniserende og ikke-ioniserende stråling finnes i dette området.

UV-indeks er et mål på hvor sterk UV-strålingen er nede ved bakken. Tykkelsen på ozonlaget er bare en av flere faktorer som avgjør verdien til UV-indeksen. Skyer, solhøyde og refleksjon av stråling fra bakken spiller også en rolle. UV-indeksen er knyttet til virkningen på hud (solbrenthet). Dobbelt så høy UV-indeks gir halvparten så lang tid før huden blir solbrent. Særlig ved påsketider er det mye snakk om UV-indeks. På denne tiden av året er ozonlaget ofte tynnere enn ellers. Sjansen for å bli solbrent er stor dersom

* påsken er sen (midten av april). Da står sola relativt høyt på himmelen.
* man er på fjellet i et snødekt område. Da er refleksjonen fra bakken stor, i tillegg til at UV-strålene har kortere vei gjennom atmosfæren.
* himmelen er skyfri.
* man soler seg, men bruker en solkrem som har for lav solfaktor.

I Norge måler Statens strålevern UV-indeks på et antall steder, og Meteorologisk institutt lager UV-varsel.

## Kilder til UV-stråling

* Solen
* Laser
* Halogenlamper
* Kvikksølvlamper
* Blacklight

## Referanser

## Eksterne lenker

* Miljøstatus i Norge: UV-stråling
* UV Index - Verdens helseorganisasjon
*  Arkivert 7. juli 2017 hos Wayback Machine. UV-målinger – dagens UV-indeks] - Statens strålevern
* UV-varsel - yr.no
# Værhår

Nærbilde av andesrev som viser værhårene.
Kattens værhår.
**Værhår** (*vibrissae*) er lange, stive hår som sitter på snutesidene (overleppen) hos pattedyr, men dyra kan også ha værhår over øynene og ellers rundt om på kroppen. For eksempel er det kjent at tigeren har fem ulike typer værhår. Disse er plassert på snuten, over øynene, på kinnene, på baksiden av dyrets forlemmer, og tilfeldig rundt om på kroppen. Også andre dyr enn pattedyr kan ha værhår.

Værhårene spiller en viktig rolle for dyrene når de skal føle seg frem, fordi de står i kontakt med svært følsomme nerveceller. Værhårene er festet til noen spesielle hårsekker som har erektilt vev. Ved blodfylling av disse sekkene kan værhårene reise seg.

## Referanser

## Eksterne lenker

* (en) Vibrissae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
# Kinnpose

Hamstere er blant dyra som har kinnposer.
**Kinnpose** er en sekkeformet utbuktning av munnslimhuden, som dannes fra innsiden av kinnene nær kjevevinkelen, hos noen pattedyr. På innsiden av kinnene er munnslimhuden svært fleksibel, slik at den utvider seg etter hvert som dyret fyller opp posen.

Kinnposer tjener som et midlertidig lager for dyra, mens de samler mat. Maten samles med munnen og lagres ved hjelp av tungen. Det tømmes med muskler i kinnene eller med hjelp av framlabbene.

Kinnposer er vanlige hos mange dyr, som hos nebbdyret, mange gnagere (Rodentia) og dyreaper i gruppen Cercopithecinae.

## Fotnoter

## Referanser

## Litteratur

* Chris Logsdail *et al.* (2005) *Hamsterlopaedia. A Complete Guide to Hamster Care*. Ringpress Books, Dorking, 2005. ISBN 1-86054-246-8

## Eksterne lenker

* (en) Cheek pouches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons