Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Dzimstība

Valstis pēc vidējā dzimstības koeficienta 2017. gadā
**Dzimstība** jeb **dzimstības koeficients** ir demogrāfisks rādītājs dzimušo skaitu uz 1000 iedzīvotājiem noteiktā laikposmā. Dzimstības koeficientu (kopā ar mirstības un migrācijas rādītājiem) izmanto, lai novērtētu iedzīvotāju skaita pieaugumu.

## Dzimstības samazināšanās

Pasaulē ir vērojama globāla demogrāfiskā tendence — Zemes iedzīvotāju novecošanās (izņemot Subsahāras Āfriku), un demogrāfiskā krīze, ko tā jau ir izraisījusi vairākās valstīs — gan attīstītajās, gan jaunattīstības valstīs. Dzimstības samazināšanās ir vispārēja Zemes iedzīvotāju globālās demogrāfiskās pārejas tendence.

Sociālo aptauju dati liecina, ka reproduktīvā uzvedība ir maz atkarīga no materiālajiem faktoriem un ir vairāk vērsta uz sabiedrības kultivēto iekšējo reproduktīvo attieksmi.

## Skatīt arī

* Summārais dzimstības koeficients

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Dzimstība.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)

## Atsauces
# Kaligrāfija[labot | labot pirmkodu]

Kaligrāfiski uzrakstīts vārds *Calligraphy*
**Kaligrāfija** (grieķu: *κάλλος*, *kallos* un *γραφή*, *graphẽ* — ‘skaists (glīts) raksts’) jeb **glītrakstīšana** ir māksla skaisti un skaidri rakstīt rokrakstā. Tā ir viena no tēlotāja mākslas nozarēm. Kaligrāfijas speciālistu sauc par **kaligrāfu**. Kaligrāfijā rakstītās zīmes sauc par kaligrammām. Agrāk latviešu valodā šī māksla ir saukta arī par **skaistrakstību**, **daiļrakstību** un **košrakstību**.

Kaligrāfijas vēsture ir saistīta ar rakstības un rakstāmrīku vēsturi. Īpaši augsti kaligrāfijas mākslu vērtē musulmaņu kultūrā. Saskaņā ar pravieša Muhameda mācību, "rakstība ir puse no zināšanām", un islāms atzīst rakstības dievišķo izcelsmi. Lieliska mākslinieciskā izteiksme ir atrodama arī viduslaiku Ķīnas, Persijas, Centrālāzijas un Eiropas kaligrāfijā. Ķīnā kaligrāfiju vēl aizvien bieži vērtē augstāk nekā glezniecību. Līdz ar grāmatu iespiešanas un tipogrāfijas tehnoloģijas attīstību, kaligrāfijas nozīme ir stipri samazinājusies. Mūsdienu kaligrāfija ir diezgan daudzveidīga — no ikdienišķa rokraksta uzrakstiem uz pastkartēm līdz augstākajai mākslai, kurā ar roku rakstītā zīmes izpausme ne vienmēr rada skaidru burtu formu.

## Piederumi

Kaligrāfijas pamatpiederumi ir rakstāmrīks un tintnīca. Par rakstāmrīku var kalpot otas un rakstāmspalvas. Tās var būt ar plakaniem, apaļiem vai asiem galiem, kas lielā mērā nosaka arī vēlāk uzrakstīto simbolu izskatu. Savukārt tintnīcā var iepildīt gan tinti, gan tušu. Rakstāmā tinte parasti ir uz ūdens bāzes un ir ievērojami mazāk viskoza nekā drukāšanā izmantotās eļļas bāzes tintes.

Liela nozīme ir arī papīram, uz kura tiek rakstīts. Augstas kvalitātes papīrs ar labu absorbcijas spēju ļauj veidot tīrākas līnijas.

## Kaligrāfija Eiropā

1407. gadā kaligrāfiski uzrakstīts Bībeles fragments
Kaligrāfija Eiropā ir attīstījusies uz sengrieķu un romiešu rakstības pamatiem. Pirmie alfabēti parādījās trešajā tūkstošgadē pirms mūsu ēras. Latīņu alfabēta tiešais priekštecis bija etrusku alfabēts. Sākotnēji rakstībā tika izmantoti tikai lielie burti. Kristietības izplatīšana vienlaicīgi ļāva izplatīties Eiropā arī kaligrāfijas mākslai, jo bija nepieciešams lielos daudzumos pārrakstīt Bībeli un citus reliģiskos tekstus.

## Ķīniešu kaligrāfija

Kaligrāfijai ir liela nozīme Ķīnā, kur tai ir patstāvīgs tēlotāja mākslas žanra statuss. Tā tiek vērtēta pat augstāk nekā glezniecība. Šajā mākslā galvenokārt tiek rakstītas ķīniešu rakstzīmes. Ķīniešu kaligrāfijas tradīcijas ir senas un smalki izstrādātas līdz vismazākajām niansēm, tās uzplaukums bija Dzjiņu dinastijas laikā un turpina pilnveidoties arī mūsdienās. Kaligrāfija bija jāapgūst ikvienam izglītotam ķīnietim. Balstoties uz ķīniešu kaligrāfiju, ir izveidojušās arī japāņu, korejiešu, vjetnamiešu kaligrāfijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Kaligrāfija.
* «Calligraphy» (angļu). Encyclopedia Britannica.
* «Каллиграфия» (krievu). Большая российская энциклопедия. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2020. gada 29. oktobrī. Skatīts: 2020. gada 11. decembrī.
# Ugunsgrēks

Ugunsgrēks kādā mājā Kanādas pilsētā Masevilā
**Ugunsgrēks** ir nevēlama un nekontrolējama uguns izplatīšanās, kurā var būt cilvēku un dzīvnieku upuri, kā arī sadeg un iet bojā materiālās vērtības. Bieži vien notiek mežu ugunsgrēki, kad aizdegas mežs, un tiek apdraudētas cilvēku un meža iemītnieku dzīvības. Mežu ugunsgrēku cēloņi var būt dabiska aizdegšanās no zibens vai arī to var izraisīt cilvēku darbība.

Lai novērstu ugunsgrēka izcelšanos, tiek ievēroti dažādi drošības pasākumi. Uguns lietošanai tiek izveidotas speciālas vietas: ugunskuri, pavardi, krāsnis un citas, kurās uguns tiek norobežota no degtspējīgām vielām. Degšanas laikā uguns tiek uzraudzīta, lai tā nenodzistu un arī lai tā neaizdedzinātu apkārtējos priekšmetus.

## Ugunsgrēku dzēšana

Ugunsgrēku dzēšanai ir noorganizētas speciālas ugunsdzēsēju vienības, kuras ir gatavas likvidēt jebkādus ugunsgrēkus, kā arī glābt cilvēku dzīvības un materiālās vērtības. Ugunsgrēku dzēšanai tiek lietots ūdens vai citas liesmu slāpējošas vielas. Ir izstrādāti speciāli ugunsdzēšamie aparāti. To klātbūtne ir nepieciešama visās ugunsbīstamās vietās.

## Skatīt arī

* Uguns
* Liesma
* Meža ugunsgrēks

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ugunsgrēks.

* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Cjiņlins[labot | labot pirmkodu]

| Cjinlins |
| --- |
| Taibaišaņs |
| Kontinents |
Āzija |
| Valstis |  Ķīna |
| Garums |
650 km |
| Platums |
170 km |
| Augstākais kalns |
Taibaišaņs |
| Augstums |
3767 m |
| Koordinātas | ﻿ / ﻿ |
| Cjinlins |
|  **Cjinlins Vikikrātuvē** |

**Cjiņlins** (ķīniešu: 秦岭, *Qín Lǐng*) ir kalnu grēda Ķīnas vidienē, Huanhes un Jandzi baseinu ūdensšķirtne. Stiepjas rietumu—austrumu virzienā 650 km garumā no Gaņsu dienviddaļas, cauri Šaaņsji provincei, iestiepjoties Henaņas vidienē. Grēdas augstākais kalns ir Taibaišaņs — 3767 m vjl. Grēda veidota no kaļķakmeņiem, slānekļiem. Ziemeļu nogāze stāva, maz saposmota, aug skujkoku meži; dienvidu nogāze nolaidena, alpīnās pļavas. Cjiņlina ziemeļaustrumos, vienā no atzariem, atrodas viens no daoisma svētajiem kalniem — Huašaņs (2130 m vjl).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Cjiņlins.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Vēstures avoti[labot | labot pirmkodu]

Attēlā redzama Gūtenberga Bībele (grāmatas kalpo par vienu no izplatītākajiem rakstiskajiem vēstures avotiem)
**Vēstures avoti** ir liecības, kas sniedz ieskatu un ziņas par cilvēku dzīvi pagātnē. Tie ir galvenie instrumenti, ar kuriem strādā vēsturnieki un citi vēstures palīgdisciplīnu speciālisti (arheologi, etnogrāfi, numismātiķi, heraldiķi u.tml.). Savukārt ar pašu vēstures avotu analīzi nodarbojas avotpētniecības nozare.

Strādājot ar vēstures avotiem, ir rūpīgi jāizvērtē to autentiskums, lai tādējādi izvairītos no viltojumiem un falsifikācijām. Daudzi no mūsdienu vēsturiskajiem avotiem tiek uzglabāti muzejos un arhīvos, kur tie ir pieejami publiskai apskatei un pētniecības vajadzībām. Daudzus vēstures avotus laika gaitā ir iznīcinājuši kari, uguns, mitrums, grauzēji, kukaiņi, kā arī paši cilvēki.

## Iedalījums

Vēstures avoti parasti tiek iedalīti vairākos veidos:

* **lietiskie avoti** (darbarīki, ieroči, trauki, apģērbs, rotaslietas, monētas, senas celtnes vai to drupas, pieminekļi cilvēkiem vai vēsturiskiem notikumiem u.tml.)
* **mutvārdu avoti** (audio ieraksti, cilvēku nostāsti — leģendas, teikas, atmiņas, u.tml.)
* **rakstiskie avoti** (hronikas, manuskripti, dokumenti, laikraksti, vēstules, grāmatas, dienasgrāmatas u.tml.)
* **vizuālie avoti** (gleznas, fotogrāfijas, kino un dokumentālās filmas, zīmējumi, kartogrāfijas materiāli, karikatūras u.tml.)

## Uzglabāšana Latvijā

Latvijā nozīmīgākie vēstures avoti tiek uzglabāti dažādos valsts arhīvos un muzejos, kas ir publiski pieejami gan parastiem apmeklētājiem, gan speciālistiem:

| Attēls | Iestādes nosaukums | Adrese | Apraksts |
| --- | --- | --- | --- |
|  | **Latvijas Valsts vēstures arhīvs** | Slokas iela 16, Rīga | Pieejami vairāk kā 6 miljoni rakstisko liecību par vēsturiskajiem notikumiem, politiskajiem procesiem, ekonomisko, sociālo un kultūras dzīvi Latvijas teritorijā laikposmā no 1220. līdz 1945. gadam. |
|  | **Latvijas Nacionālais arhīvs** | Bezdelīgu iela 1A, Rīga | Galvenokārt tiek uzglabāti Latvijas sociāldemokrātisko un komunistisko organizāciju rakstiskie dokumenti no 1899. gada līdz Latvijas PSR pastāvēšanas beigām, kā arī dažādi Rīgas un Jūrmalas pilsētas iestāžu, uzņēmumu, kā arī pašvaldību institūciju dokumenti. |
| Avoti: |

## Skatīt arī

* Arheogrāfija
* Vēsture

## Atsauces

## Ārējās saites

* *Ancient History Encyclopedia* ieraksts (angliski)
# Cjinu dinastijas likumu kodekss

**Cjinu dinastijas likumu kodekss** izveidots 1646. gadā, un Cjinu dinastijas pārvaldītajās zemēs bija spēkā līdz 1912. gadam. Tuvu 40% no tajā iekļautajiem likumiem nāca no Tanu dinastijas likumu kodeksa. Tajā iekļautie likumi regulēja ne tikai kriminālprocesu un civilprocesu izskatīšanu, bet arī regulēja valsts iestāžu darbu, tādējādi pildot arī administratīvo noteikumu funkciju.

Blakus Minu dinastijai dzīvojošie mandžūri zināja par Minu dinastijas likumu kodeksu, kuru pārtulkoja mandžūru valodā. 1645. gadā Cjinu imperators Šidzu pavēlēja izveidot likumu veidošanas komisiju, kuras sagatavoto likumu kodeksu izsludināja 1647. gadā. Tā saturs gandrīz pilnībā izmantoja Minu dinastijas likumu kodeksu. Imperatora Kansji laikā notika darbs pie likumu kodeksa modernizācijas, taču projekts tika pabeigts tikai nākamā imperatora, Jundžena laikā. No kodeksa dzēsa novecojošus likumus, kurus aizvietoja ar jauniem. Likumu kodeksa pārstrādāšana turpinājās imperatora Cjaņluna laikā. 1740. gadā viņš izsludināja jauno likumu kodeksa versiju. Viņš arī pavēlēja, ka reizi 5 gados jāveic nelielas, bet reizi 10 gados lielas izmaiņas likumos, lai tie nenovecotu. 1902. gadā sāka pēdējo kodeksa pārskatīšanu, un 1905. gada kodekss iekļāva 1327 likumu punktus. No tā izslēdza punktus par spīdzināšanu, samazināja nāvessodu piešķiršanu un izbeidza publisku nāvessodu izpildi.

Ņemot vērā nepieciešamību piemēroties modernajai pasaulei, 1907. gadā bija sagatavots jaunā Cjinu dinastijas kriminālkodeksa projekts, kura pagaidu versiju apstiprināja 1910. gadā. 1912. gada revolūcija izmainīja valsts politisko iekārtu, bet Ķīnas tiesu sistēma turpināja izmantot Cjinu likumu kodeksu līdz 1929.-31. gadam, kad spēkā stājās jauns Civilkodekss. Britu Honkongā Cjinu likumu kodeksu civilprasībās daļēji turpināja izmantot līdz 1971. gadam.

Likumu kodekss bija sadalīts septiņās daļās: Vispārīgie likumi, Civillikumi, Finanšu likumi, Rituālu likumi, Militārie likumi, Krimināllikumi, Sabiedrisko projektu likumi. Likumpārkāpējiem paredzētos sodus iedalīja pēršanā ar vieglu bambusa nūju, pēršanā ar smagu bambusa nūju, piespiedu darbu veikšanā, izsūtīšanu trimdā un nāvessodu. Atkarībā no pārkāpuma smaguma, mainījās sitienu skaits, piespiedu darba un trimdas ilgums, nāvessoda veids, utt.

Likumu kodeksu ieviesa arī iekarotajās musulmaņu teritorijās, kurās iepriekš darbojās reliģiskie un tradicionālie likumi. Cjinu likumu kodekss ietekmēja apkārtējās Korejas, Japānas, Vjetnamas un Rjūkjū likumdošanu un tiesu lēmumus. 1810. gadā tulkoto likumu kodeksu izdeva angļu valodā, 1812. gadā franču un itāļu valodās.

## Atsauces
# Epigrāfika[labot | labot pirmkodu]

Rozetas akmens, kur viens un tas pats teksts iegravēts divās valodās – sengrieķu valodā un ēģiptiešu valodā hieroglifu un demotiskajā rakstā.
**Epigrāfika** (sengrieķu: *ἐπιγραφή*, *epigraphḗ* — ‘uzraksts’) ir vēstures palīgzinātne, kas pēta senos uzrakstus jeb epigrāfus, analizējot to saturu, valodu, rakstību, formu, materiālu, izgatavošanas paņēmienus un atraduma vēsturisko kontekstu. Tā ir nozīmīga disciplīna vēstures, arheoloģijas un valodniecības pētījumos, jo sniedz tiešus pierādījumus no pagātnes — uzrakstus, ko cilvēki radījuši savā laikmetā. Epigrāfi parasti sastopami akmenī, bronzā, mālā, kokā vai uz metāla plāksnēm, un tie var būt piemiņas, likumdošanas, reliģiski, būvniecības vai personiski uzraksti, kā arī stēlu, altāru, kapakmeņu, publisku dekrētu un zīmogu inskripcijas. Šo uzrakstu izpēte palīdz datēt un interpretēt vēsturiskus notikumus, rekonstruēt sabiedrības struktūru, reliģiskās prakses un valodu attīstību, kā arī verificēt rakstītos vēsturiskos avotus.

Epigrāfika ir cieši saistīta ar arheoloģiju, kas nodrošina atradumu kontekstu, ar paleogrāfiju, kas pēta rakstības formu attīstību, kā arī ar numismātiku un filoloģiju, kas palīdz tulkot un interpretēt tekstus, veidojot daudzdisciplināru materiālo un tekstuālo liecību analīzi.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Epigrāfika.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Visuotinė lietuvių enciklopedija* raksts (lietuviski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Pavasara un Rudens annāles

**Pavasara un Rudens annāles** ir Džou dinastijas laika Lu valsts hronika, kas aptver laiku no 722. līdz 481. g.p.m.ē. Notikumu apraksti ir ļoti īsi, bez plašākiem paskaidrojumiem aprakstot katra mēneša notikumus. Hronika sadalīta 12 valdošo Lu hercogu varas posmos.

Annāles uzskata par vienu no pieciem konfūcisma klasiskajiem tekstiem, kura interpretācijas mūsu ēras 2. gs. izraisīja konfūcisma sašķelšanos. Konfūcija sekotāji uzskatīja, ka vinš esot rediģējis annāļu tekstu, un to studēšana atklās Konfūcija uzskatus par to, kā jāvada valsts. Katram annāļu vārdam un teikumam radās interpretējoši skaidrojumi. Šķelšanās rezultātā radās "Vecā teksta skola" un "Jaunā teksta skola". Agrīnajā Haņu dinastijas laikā "Jaunā teksta skola" bija guvusi virsroku. Vēlīnajā Haņu periodā, ap 200. gadu, "Jaunā teksta skola" tika smagi kritizēta un līdz pat 19. gs. pastāvēja pusslepeni. 19. gs. beigās "Jaunā teksta skolas" tekstus izmantoja reformisti, lai vērstos pret impērijas varas absolūtismu.

## Atsauces
# Cjui Juaņs[labot | labot pirmkodu]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

| Cjui Juaņs 屈原 |
| --- |
|  |
| Personīgā informācija |
| Dzimis | 340. gads p.m.ē.  |
| Miris | 278. gads p.m.ē.  |

 |
|

| Literārā darbība |
| --- |
| Nodarbošanās | Dzejnieks, valsts darbinieks |
| Valoda | Ķīniešu |
| Mākslas portāls / Literatūras vikiprojekts                         |

 |

**Cjui Juaņs** (ķīniešu: 屈原, piņjiņs: *Qū Yuán*, V.-Dž.: Ch'ü Yüan; dzimis 340. gadā p.m.ē., miris 278. gadā p.m.ē.) bija ķīniešu dzejnieks un valsts darbinieks. Pirmais zināmais ķīniešu dzejnieks, tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem senās Ķīnas dzejniekiem. Ir čuci, viena no klasiskajiem ķīniešu dzejas pamatžanriem, autors.

Dzimis aristokrātu ģimenē. Trimdā, kurā izsūtīts pēc nepatiesas apvainošanas, izdarījis pašnāvību. Leģenda par viņa līķa meklēšanu Miluo upē tiek uzskatīta par avotu pūķu laivu festivālam.

Literārajā mantojumā — 25 darbi, tai skaitā poēma "Izraidītā skumjas".

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Cjui Juaņs.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)