# Venecuēla[labot | labot pirmkodu]

| Venecuēlas Bolivara Republika*República Bolivariana de Venezuela*1 |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Karogs | Ģerbonis |

 |
| **Devīze:Dios y Federación*  (spāņu) "Dievs un federācija" |
| **Himna:Gloria al Bravo Pueblo*  (spāņu) Slava drosmīgajiem ļaudīm |
| Location of Venezuela  |
| **Galvaspilsēta** (un lielākā pilsēta)
  | Karakasa 445) ﻿ / ﻿ |
| Valsts valodas | spāņu valoda2 |
| Valdība | Federāla prezidentāla republika (citā uzskatā, autoritāra diktatūra) |
|  -  | Prezidents | Nikolass Maduro (*de iure*) Delsija Rodrigesa (*de facto*) |
|  -  | Viceprezidents | Delsija Rodrigesa |
|  -  | Parlamenta spīkers | Luiss Parra |
| Neatkarība |
|  -  | no Spānijas | 1811. gada 5. jūlijā  |
|  -  | no Lielkolumbijas | 1830. gada 13. janvārī  |
|  -  | Atzīta | 1845. gada 30. martā  |
| Platība |
|  -  | Kopā |  916 445 km² (33.)

 |
|  -  | Ūdens (%) | 0,323 |
| Iedzīvotāji |
|  -  | iedzīvotāji 2023. gadā | 30 518 260 (50.) |
|  -  | Blīvums | 30,2/km² (173.)
 |
| **IKP** (PPP) | 2017. gada aprēķins |
|  -  | Kopā | $382 miljardi  |
|  -  | Uz iedzīvotāju | $12 500  |
| **Džini koef.** (2000) | 44,1 (vidējs)  |
| **TAI** (2018) | ▼0,726 (augsts) (96.) |
| Valūta | Venecuēlas bolivars
4 (`VED`)  |
| Laika josla | (UTC-4) |
| Interneta domēns | .ve |
| ISO 3166-1 kods | 862 / VEN / VE |
| Tālsarunu kods | +58
  |
| 1 | "Venecuēlas Bolivara Republika" ir oficiālais nosaukums kopš 1999. gada konstitūcijas pieņemšanas, kad valsti pārdēvēja par godu Simonam Bolivaram. |
| 2 | Konstitūcija atzīst arī visas valstī izmantotās indiāņu valodas. |
| 3 | Platība ietver tikai Venecuēlas administrētās teritorijas. |
| 4 | 2008. gada 1. janvārī ieviesa *bolívar fuerte* (ISO 4217 kods VEF), kura vērtība ieviešanas brīdī bija 1000 VEB. |

**Venecuēlas Bolivara Republika** (spāņu: *República Bolivariana de Venezuela*) ir valsts Dienvidamerikas ziemeļos. Rietumos tā robežojas ar Kolumbiju, dienvidos — ar Brazīliju, bet austrumos — ar Gajānu. No ziemeļiem to apskalo Karību jūra. Netālu no Venecuēlas krastiem atrodas Aruba, Nīderlandes Antiļas un Trinidāda un Tobāgo. Galvenā ekonomikas nozare — naftas ieguve, nafta un tās produkti veido 95% no Venecuēlas eksporta. Pēc 2014. gada straujā naftas cenu krituma sākās strauja inflācija.

Venecuēla ir Amerikas valstu organizācijas, Nepievienošanās kustības un OPEC dalībvalsts. Tā ir viena no OPEC dibinātājvalstīm.

## Vēsture

Pirms spāņu ierašanās teritorijas piekrastē un Orinoko upes krastos dzīvoja vairākas indiāņu ciltis. 1498. gadā piekrasti atklāja Kristofors Kolumbs. Ap 1500. gadu cita spāņu ekspedīcija atklāja Marakaibo ezeru, kur ievēroja vietējo iedzīvotāju uz pāļiem celtās būdas un nosauca piekrasti par "Mazo Venēciju" (*Venezuela*). 16. gadsimtā konkistadori bija iekarojuši mūsdienu Venecuēlas teritorijas piekrasti, tomēr spāņi to neuzskatīja par nozīmīgu koloniju. 18. gadsimta sākumā mūsdienu Venecuēlas teritorija kļuva par spāņu Jaunās Granādas vicekaralistes sastāvdaļu.

1811. gadā Venecuēla deklarēja neatkarību, bet vēl līdz 1821. gadam turpinājās karš par neatkarību Simona Bolivara vadībā. No 1819. līdz 1830. gadam ietilpa Lielkolumbijā. 1914. gadā tika uzsākta naftas ieguve Marakaibo ezera baseinā. 19. un 20. gadsimtā Venecuēlā bijuši daudz apvērsumu, nemieru un diktatūru, tomēr kopš 1958. gada Venecuēlā notiek lielākoties demokrātiskas vēlēšanas.

1998. gada prezidenta vēlēšanās uzvarēja kreisais populists Ugo Čavess, iegūstot 56% balsu.

Graustu rajoni, kas atrodas visapkārt KarakasaiValdības uzceltie lētie mājokļi
2013. gada 5. martā Ugo Čavess nomira no prostatas vēža komplikācijām, par pagaidu prezidentu kļuva viceprezidents Nikolass Maduro, kurš pēc tam ar mazāk kā 2 procentu pārsvaru uzvarēja vēlēšanās 14. aprīlī, inaugurēts 19. aprīlī.

Izmantojot no augošajām naftas cenām iegūtos ienākumus, 2011. gadā Čavesa valdība lika celt mājokļus, ko izīrēja par zemu cenu,2015. gada 30. decembrī Nikolass Maduro svinīgi atklāja miljono mājokli.
Ekonomiskās situācijas dēļ valdības popularitāte kritās, un 2015. gada 6. decembrī parlamentārajās vēlēšanās Maduro partija zaudēja opozīcijai vairākumu Nacionālajā asamblejā. Ekonomisko situāciju valstī pasliktināja arī sausums, kura dēļ vairs nestrādāja daudzas Venecuēlas hidroelektrostacijas, kuras ražo vairāk kā pusi valsts elektroenerģijas. Tas valstī izraisīja enerģijas krīzi. Elektrības taupīšanas nolūkos valsts sektora darbiniekiem darba nedēļu samazināja līdz divām dienām.
Ekonomiskā krīze saasināja politisko krīzi, kuras gaitā parlamenta priekšsēdētājs Huans Guaido 2019. gada janvārī izsludināja sevi par prezidenta pienākumu izpildītāju un viņu atbalstīja daļa ārvalstu, galvenokārt Amerikā un Eiropā.

2026. gada 3. janvārī, ASV gaisa uzbrukuma laikā, Maduro saņēma gūstā.
Venecuēlas Augstākā tiesa par pagaidu prezidenti iecēla viceprezidenti Delsiju Rodrigesu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Venecuēla.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Zinātniskās fantastikas enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)