Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Beirūta[labot | labot pirmkodu]

| Beirūta  |
| --- |
| galvaspilsēta |
| بيروت‎ |
|  |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Ģerbonis** |

 |
|
Moto: Beirūta – likumu māte (latīņu: *Berytus Nutrix Legum*) |
| Beirūta |
|
Koordinātas: ﻿ / ﻿ |
| Valsts |  Libāna |
| Muhāfaza |
Beirūtas muhāfaza |
| Platība |
|  • galvaspilsēta |
19,8 km2 |
|  • aglomerācija |
67 km2 |
| Iedzīvotāji
(2023) |
|  • galvaspilsēta |
2 421 354 |
|  • blīvums |
18 250,8/km² |
|  • aglomerācija |
2 200 000 |
| Laika josla |
UTC (UTC+2) |
|  • Vasaras laiks (DST) |
UTC (UTC+3) |
| Pasta indekss | 1100–1109 |
| Mājaslapa | www.beirut.gov.lb |
|  **Beirūta Vikikrātuvē** |

**Beirūta** (arābu: بيروت‎, *Bayrūt*) ir Libānas lielākā pilsēta, tās galvaspilsēta un nozīmīgākā ostas pilsēta. Tā atrodas uz pussalas Libānas kalnu pakājē pie Vidusjūras. Beirūtā dzīvo aptuveni 750 tūkstoši iedzīvotāju. Tās aglomerācijā dzīvo aptuveni 2,01 miljoni iedzīvotāju, kas ir vairāk nekā puse no visiem valsts iedzīvotājiem.
Kristieši (maronīti, grieķu pareizticīgie, grieķu katoļi, armēņi u.c.) dzīvo galvenokārt Beirūtas austrumu apkaimēs, bet dienvidu apkaimēs apmetusies šiītu kopiena.

Pilsētā atrodas četras universitātes, no kurām ievērojamākās ir Beirūtas Amerikāņu universitāte (*American University of Beirut*, *AUB*) un Beirūtas Arābu universitāte (*Beirut Arab University*, *BAU*, جـامعة بيروت العربية‎).[*nepieciešama atsauce*] Pilsētā atrodas vienīgā starptautiskā lidosta valstī — Beirūtas Rafīka Harīrī starptautiskā lidosta (مطار بيروت - رفيق الحريري الدولي, *Aéroport international de Beyrouth - Rafic Hariri*, BEY).

## Vēsture

Beirūta ir viena no vecākajām joprojām apdzīvotajām pilsētām pasaulē. To 15. gadsimtā p.m.ē. dibināja feniķieši. Tā ir bijusi Feniķijas, Senās Grieķijas, Senās Romas, Bizantija, arābu, Osmaņu impērijas un citu lielvaru pakļautībā. Gadsimtu gaitā pilsēta ir vairākas reizes iekarota, iznīcināta un uzcelta no jauna. 1941. gadā, kad Libāna ieguva neatkarību no Francijas, Beirūta kļuva par tās galvaspilsētu. Libānas pilsoņu kara, kas norisinājās starp musulmaņiem un kristiešiem laikā no 1975. līdz 1990. gadam, Beirūta zaudēja tās ilgstošās līderpozīcijas reģionā tirdzniecības un finanšu sfērās, bet kopš kara tā šajās jomās ir atjaunojusi savas līderpozīcijas. Kara laikā pilsēta bija sadalīta musulmaņu kontrolētajā Rietumbeirūtā un kristiešu kontrolētajā Austrumbeirūtā. 1999. gadā Beirūta bija Arābu kultūras galvaspilsēta, bet 2009. gadā Pasaules grāmatu galvaspilsēta.

2020. gadā Beirūtas ostā notika divas eksplozijas, kas pilsētai nodarīja bojājumus aptuveni 10-15 miljardu ASV dolāru apmērā un aptuveni 300 tūkstoši cilvēku kļuva par bezpajumtniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Beirūta.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Pilsētas mājaslapa (angliski)
# Kakaokoks

| Īstais kakaokoks *Theobroma cacao* |
| --- |
|  |
|  |
| Klasifikācija |
| Valsts | Augi (*Plantae*) |
| Tips | Segsēkļi (*Magnoliophyta*) |
| Klase | Divdīgļlapji (*Magnoliopsida*) |
| Rinda | Malvu rinda (*Malvales*) |
| Dzimta | Malvu dzimta (*Malvaceae*) |
| Ģints | Kakaokoki (*Theobroma*) |
| Suga | Īstais kakaokoks (*T. cacao*) |
|  |
|  |
| Izcelsmes vieta |
|
Amerikas tropu reģions |
|  |
|  **Īstais kakaokoks Vikikrātuvē** |

Kakao pupiņas šķērsgriezums
**Īstais kakaokoks** (*Theobroma cacao*) ir 3—8 metrus augsts, mūžzaļš malvu dzimtas koks, no kura augļiem (kakao pupiņām) iegūst kakao pulveri. No kakao pulvera visizplatītākais izgatavotais produkts ir šokolāde. No kakaokoka tiek iegūts arī teobromīns, kas tiek izmantots kā psihotropā viela. Tā izcelsmes vieta ir Amerikas tropu reģions. Mūsdienās visvairāk kakao tiek iegūts Āfrikas valstīs Kotdivuārā un Ganā. Trešā lielākā kakao ieguves valsts ir Indonēzija.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Kakaokoks.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Menakas reģions

|  |
| --- |
| **Menakas reģions** |
| Région de Ménaka |
| —  **reģions**  —  |
| Reģiona ainava pie Menakas pilsētasReģiona ainava pie Menakas pilsētas |
| Menakas reģions Mali |
| Centrs
  | Menaka
 |
| Oficiālā valoda
  | franču valoda
 |
| Valsts
  |  Mali |
| Dibināta | 2012 |
| Iedalījums | 6 apriņķi |
| **Platība**  |
|  - Kopējā
  | 78 100 km² |
| **Iedzīvotāji** (2023) |
|  - Kopā | 318 876 |
|  - Blīvums | 4,1/km² |
|  - Tautas | songaji, tuaregi |
| Laika josla | UTC (UTC+0)
  |
| ISO 3166 | ML-10 |

**Menakas reģions** (franču: *Région de Ménaka*) ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts austrumos, robežojas austrumos un dienvidos ar Nigēru, rietumos — ar Gao, bet ziemeļos — ar Kidalas reģionu. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Menaka. Reģions nodibināts 2011. gada 14. decembrī, no Gao reģiona nodalot Menakas apriņķi, bet faktiski izveidots 2016. gada 19. janvārī līdz ar pirmā gubernatora nozīmēšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
# Belila šaurums[labot | labot pirmkodu]

Belila
šaurums
Belila šauruma ainava martā
**Belila šaurums** (angļu: *Strait of Belle Isle*, franču: *détroit de Belle Isle*) ir ap 125 km garš un no 15 līdz 60 km plats jūras šaurums Kanādā, kas atdala Ņūfaundlendas salu no Labradoras pussalas. Viens no šaurumiem, kas savieno Sentlorensa līci ar Atlantijas okeānu. Nosaukums cēlies no šauruma austrumu galā esošās Belilas salas (‘skaistās salas’).

Navigācija šaurumā ir stipri apgrūtināta, novērojamas spēcīgas paisumu straumes, kas mijiedarbojas ar auksto Labradoras straumi. Ledus šaurumā novērojams 8—10 mēnešus gadā, bieža migla. Šauruma rietumu galā no aprīļa līdz janvārim kursē prāmis.

## Atsauces
# Ignacijs Jans Paderevskis

| **Ignacijs Jans Paderevskis** Ignacy Jan Paderewski |
| --- |
|  |
|  |
|  |
|
3. Polijas premjerministrs |
|  |
| **Amatā** 1919. gada 16. janvāris — 1919. gada 9. decembris |
| Prezidents |
Juzefs Pilsudskis |
| Priekštecis |
Jandžejs Moračevskis |
| Pēctecis |
Leopolds Skulskis |
|  |
|

---

 |
| Dzimšanas dati |
1860. gada 6. novembris Kurilivka,  Krievija (tagad  Ukraina) |
| Miršanas dati |
1941. gada 29. jūnijs Ņujorka,  ASV |
| Tautība |
polis |
| Politiskā partija |
bezpartejisks |
| Profesija |
pianists, politiķis |

**Ignacijs Jans Paderevskis** (poļu: *Ignacy Jan Paderewski*, dzimis 1860. gada 6. novembrī, miris 1941. gada 29. jūnijā) bija poļu pianists, komponists, diplomāts un politiķis. 1919. gadā bija trešais Polijas premjerministrs. Paderevskis bija tas, kurš 1919. gada 22. oktobrī pasniedza Latvijas ārlietu ministram Zigfrīdam Meierovicam aktu par Latvijas atzīšanu *de facto*.

Dzimis Kurilivkas ciemā (tagad Vinnicas apgabalā, Ukrainā). 1872. gadā (12 gadu vecumā) sāka studēt Varšavas konservatorijā. 1881. gadā devās uz Berlīni, kur mācījās pie Frīdriha Kīla, bet vēlāk - uz Vīni, kur apguva klavierspēli pie Teodora Lešeticka. 1887. gadā piedzīvoja savu muzikālo debiju, nākamo gadu laikā kļuva slavens, un ar koncertiem uzstājās Parīzē, Londonā, ASV, Austrālijā. 1913. gadā Paderevskis apmetās ASV.

Pirmā pasaules kara laikā Paderevskis pārcēlās uz Eiropu un iesaistījās Parīzē nodibinātajā un Romana Dmovska vadītajā Poļu Nacionālajā komitejā (*Komitet Narodowy Polski*), faktiski kļūdams par tās preses sekretāru. Kara beigās, kad Lielpolijas valstiskā piederība vēl nebija skaidra, pēc Paderevska patriotiskas runas Poznaņā sākās poļiem veiksmīgā Lielpolijas sacelšanās, kura izšķīra reģiona valstisko piederību. 1919. gadā Paderevskis kļuva par Polijas premjerministru un ārlietu ministru, un kā Polijas pārstāvis piedalījās Parīzes miera konferencē. Zaudēdams politisko atbalstu, 1919. gada decembrī Paderevskis demisionēja un kļuva par Polijas pārstāvi Tautu Savienībā. 1922. gadā pārtrauca politisku darbību, atkal pievērsās mūzikai un ar lieliem panākumiem koncertēja ASV.

Vēlāk Paderevskis pārcēlās uz dzīvi Šveicē. Pēc Pilsudska apvērsuma 1926. gadā Paderevskis kļuva par redzamu Sanācijas režīma kritiķi. Sākoties Otrajam pasaules karam, Paderevskis atkal sāka aktīvu politisku darbību. Uzstājās ar koncertiem, lai vāktu līdzekļus poļu organizāciju atbalstam, tomēr 1941. gadā Ņujorkā mira. Apglabāts Ārlingtonas kapsētā, bet 1992. gadā pārapbedīts Varšavas Svēta Jana katedrālē. Mūsdienu Polijā katrā lielākajā pilsētā kāda iela ir nosaukta Paderevska vārdā.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ignacijs Jans Paderevskis.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Visuotinė lietuvių enciklopedija* raksts (lietuviski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pirmā pasaules kara enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Likums un taisnīgums[labot | labot pirmkodu]

| **Prawo i Sprawiedliwość** |
| --- |
|  |
| **Valsts** | Polija |
| **Dibināta** | 2001. gadā |
| **Ideoloģija** | konservatīvisms |
| **Eiroparlamentā** | 17 |
| **Parlamentā** | Seims - 216 no 460 Senāts - 56 no 100 |
| **Statuss** |  |
| **Mājaslapa** |  |
| **Skat. arī** | Polijas politisko partiju uzskaitījums |

**Likums un taisnīgums** (poļu: *Prawo i Sprawiedliwość , PiS*) ir konservatīva partija Polijā. Šobrīd (2016) tā ir valdošā partija Polijā.

Partiju 2001. gadā dibināja dvīņubrāļi Lehs un Jaroslavs Kačiņski uz labējās politiskās partijas Solidaritātes vēlēšanu akcija (*Akcja Wyborcza Solidarność, AWS*) bāzes.

2005. gada vēlēšanās partija ieguva lielāko balsu skaitu. 2005. gada 23. decembrī Lehs Kačiņskis kļuva par Polijas prezidentu, bet 2006. gada 14. jūlijā Jaroslavs Kačiņskis kļuva par premjerministru. 2007. gada vēlēšanās partija ieguva 32.1% balsu, taču ierindojās tikai otrajā vietā un nokļuva opozīcijā. 2010. gada 10. aprīlī Lehs Kačiņskis gāja bojā aviokatastrofā. 2015. gada vēlēšanās partija ieguva lielāko balsu skaitu (37.58%) un kļuva par valdošo partiju.

## Partijas uzskati

Kaut arī konservatīva, ekonomiski partija ir drīzāk kreisi noskaņota. Partija ir par valsts iejaukšanos ekonomikas procesos, vairāku sabiedrībai svarīgu nozaru saglabāšanu valsts rokās, ir par valsts garantētu aizdevumu sistēmu mājokļu iegādei un PVN samazināšanu vairākām preču grupām.

Partija balstās uz Romas katoļu baznīcas uzskatiem daudzos jautājumos. Tā ir pret eitanāziju, abortiem, viendzimuma laulībām, par nāvessoda ieviešanu.

Partija deklarē sevi kā niktu cīnītāju pret korupciju.

Ārpolitikā partija ir par labu attiecību uzturēšanu ar ASV, tā atbalstīja Irākas karu. Ir par ES attīstību, strikti ievērojot Polijas intereses.
# 1867. gada kompromiss

Austroungārijas ģerbonis
**1867. gada kompromiss** (vācu: *Ausgleich*) bija vienošanās starp Austrijas impērijas centrālo valdību un Ungārijas karalistes politiķiem, kuras rezultātā tika izveidota Austrijas–Ungārijas dubultmonarhija.

## Vēsture

Pēc 1848. gada revolūcijas un tai sekojošajiem nemieriem Ungārijā, Austrijas valdība centās nostiprināt centralizētu varu. Tomēr ilgstoša pretošanās un spiediens no ungāru politiķiem lika meklēt kompromisu. Svarīgu lomu spēlēja arī militārā sakāve karā ar Prūsiju 1866. gadā, kas vājināja Austrijas starptautisko pozīciju.

1867. gada kompromiss tika panākts starp Francis Jozefu I un ungāru līderiem, tostarp Ferencu Deāku. Tā rezultātā Austrijas impērija tika pārveidota par divkopienu valsti — Austriju–Ungāriju. Abām daļām bija atsevišķas valdības un parlamenti, bet tās dalīja kopēju monarhu, ārpolitiku, bruņotos spēkus un finanšu politiku.

## Sekas

Kompromiss nodrošināja salīdzinošu stabilitāti daudztautīgajā impērijā līdz Pirmajam pasaules karam, taču vienlaikus tas pastiprināja citu etnisko grupu neapmierinātību – īpaši čehu, horvātu un slovāku vidū, kuriem netika piešķirta līdzvērtīga autonomija.

## Ārējās saites

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Volga

| Volga |
| --- |
|  Volga pie Uļjanovskas |
| iztekaietekaRādīt kartē "Krievijas Eiropas daļa"ietekaRādīt kartē "Eiropa"  |
| **Izteka** | Valdaja augstiene ﻿ / ﻿ |
| **Ieteka** | Kaspijas jūra ﻿ / ﻿ |
| **Baseina valstis** |  Krievija |
| **Caurteces valstis** | Krievija |
| **Garums** | 3530 km |
| **Iztekas augstums** | 228 m |
| **Ietekas augstums** | -28 m |
| **Vidējā caurtece** | 8060 m³/s (Volgofrada) |
| **Gada notece** | 243 km³  |
| **Baseina platība** | 1 360 000 km²  |
| **Galvenās pietekas** | Kama |
|  **Volga Vikikrātuvē** |

**Volga** (krievu: *Волга*, mariešu: *Юл*, čuvašu: *Атăл*, tatāru: *Идел*, kalmiku: *Иҗил-һол*, kazahu: *Еділ*) ir 3530 kilometrus gara upe Krievijas Eiropas daļā (neliela daļa no Volgas deltas atrodas Kazahstānā). Tā ir garākā Eiropas upe un pasaulē garākā upe, kuras ieteka nav saistīta ar pasaules okeānu. Volga sākas Valdaja augstienē, 228 metrus virs jūras līmeņa, bet ietek Kaspijas jūrā 28 metrus zem jūras līmeņa. Upe tek caur Krievijas federācijas 4 republikām un 11 apgabaliem. Volga ir Krievijas Eiropas daļas galvenā ūdens artērija, tā jau kopš antīkajiem laikiem kalpojusi kā tirdzniecības ceļš. Volgai ir simboliska nozīme krievu kultūrā, poētiski tā saukta par Volgu-māmuļu (*Волга-матушка*).

Upe ar kanāliem savienota ar Baltijas jūru, Balto jūru, Azovas jūru. Upes krastos atrodas Tvera, Ribinska, Jaroslavļa, Kostroma, Kinešma, Ņižņijnovgoroda, Čeboksari, Kazaņa, Uļjanovska, Toljati, Samara, Sizraņa, Balakova, Saratova, Engelsa, Kamišina, Volgograda, Astrahaņa. PSRS laikā uz upes izbūvēja daudzus HES, izveidojot mākslīgās ūdenskrātuves, tostarp pēc platības lielāko Eiropā — Kuibiševas ūdenskrātuvi.

## Etimoloģija

Līdz pat 18. gadsimta sākumam upei nebija vienota nosaukuma. Par Volgu sauca tikai augšteci, apmēram 200 km no iztekas.

Krievijā valdošais uzskats Volgas vārda izcelsmi saista ar slāvu pirmvalodas vārdu \**Vьlga* (valgums, mitrums).

Pēc Vladimira Toporova uzskatiem Volgas nosaukums ir baltu izcelsmes. Šajā teritorijā dzīvojošie balti zināja, ka tā ir ļoti gara upe, pa to ilgi jābrauc, un tā nebeidzas, tāpēc sākumā šo upi sauca "Ilgā". Šo sākuma skaņu "I" krieviski apzīmēja ar mīkstinājuma zīmi. Tā kā mīkstinājuma zīmi vārda sākumā neliek, tad to aizvietoja ar skaņu "v": "vilga" (ar cieto "v"). Tā šī mīkstinājuma zīme pārvērtās par cieto zīmi. Cietā zīme krievu valodā tiek paskaidrota ar "o" palīdzību.

Citas versijas nosaukuma izcelsmi saista ar Baltijas somu valodām (piemēram, somu: *valkea*, igauņu: *valge* — 'balts').

## Lielākās pietekas

* Kama (Kamas baseins pie ieteces Volgā ir lielāks par pašas Volgas baseinu),
* Oka,
* Vetluga,
* Sura,
* Selizarovka,
* Unža,
* Mologa,
* Samara,
* Boļšojirgiza,
* Kostroma.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Volga.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Austrumsibīrijas jūra[labot | labot pirmkodu]

| Austrumsibīrijas jūra |
| --- |
|  |
| Austrumsibīrijas jūra |
| Koordinātas | ﻿ / ﻿ |
| Okeāns |
Ziemeļu Ledus okeāns |
| Platība |
944 600 km2 |
| Vid. dziļums |
66 m |
| Maks. dziļums |
358 m |
| Tilpums |
60 700 km3 |
| Valstis un teritorijas |
Krievija |
| Lielākās pilsētas |
Peveka |
|  **Austrumsibīrijas jūra Vikikrātuvē** |

**Austrumsibīrijas jūra** (krievu: *Восто́чно-Сиби́рское мо́ре*) ir Ziemeļu Ledus okeānam piederīga malas jūra.

## Robežas

Ziemeļos plešas Ziemeļu Ledus okeāns (pastāvīgās ledus segas dienvidu robeža), austrumos — Vrangeļa sala un Čukču jūra, dienvidos atrodas Austrumsibīrija — Čukotkas autonomais apvidus un Jakutija, rietumos — Jaunsibīrijas salas, Ļahova salas un Laptevu jūra.

## Vispārējs apraksts

Lielāko daļu gada jūru klāj ledus. Jūra atrodas virs kontinentālā šelfa, 70% jūras ir seklāka par 50 metriem, vidējais dziļums — 66 metri, lielākais dziļums — 358 metri. Rietumu daļā Sibīrijas piekraste ir līdzena — jūra apskalo Janas—Indigirkas zemieni un Kolimas zemieni. Rietumu daļā jūrā ieplūst lielas upes — Indigirka un Kolima, kā arī nedaudz mazākās Alazeja, Raučua u.c. Austrumu daļā piekraste kalnaina. Gaisa temperatūra vasarā 0 °C līdz 2 °C (4 °C dienvidu daļā), ziemā — līdz -30 °C.

Ūdens virsējā slāņa sāļums no 5 ‰ pie upju ietekām līdz 30 ‰ ziemeļu daļā, temperatūra ziemā -1,8 °C līdz -1,2 °C, vasarā -1 °C līdz 0 °C.

Lielākie līči ir Kolimas līcis pie Kolimas ietekas un Čaunas līcis austrumu daļā. Pie Čaunas līča ieejas atrodas Ajonas sala.

Lielākā osta jūras krastā ir Peveka jūras austrumu piekrastē pie Čaunas līča. Jūrā notiek zveja, roņu medības.

## Vēsture

Krievu jūrasbraucēji jūru sasniedza 17. gadsimtā, braucot no vienas upes ietekas līdz citai. 1648. gadā Semjons Dežņovs un Fedots Aleksejevs šķērsoja jūru no Kolimas ietekas, šķērsojot arī Čukču jūru, Beringa šaurumu un sasniedzot Anadiras ieteku.

Sistemātiska jūras izpēte un kartēšana notika vairākās ekspedīcijās, kas tika organizētas 1735.—1742. gadā, 1820.—1824. gadā, 1909. gadā, 1911.—1914. gadā.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Austrumsibīrijas jūra.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Batērsta sala

| Batērsta sala |
| --- |
| Ziemeļbrieži Kausuitukas nacionālajā parkā |
| Batērsta salaRādīt kartē "Kanāda"Batērsta salaRādīt kartē "Nunavuta"Batērsta salaRādīt kartē "Ziemeļamerika" |
| Ģeogrāfija |
|  |
| Koordinātas | ﻿ / ﻿ |
| Arhipelāgs |
Kanādas Arktiskais arhipelāgs |
| Platība |
16042 km² |
| Garums |
188 km |
| Platums |
101-151 km |
| Krasta līnija |
2069 km |
| Augstākais kalns |
Stoksa kalns 412 m |
| Administrācija |
|  Kanāda |
| Teritorija |  Nunavuta |
| Demogrāfija |
| Iedzīvotāji | *neapdzīvota* |
|  **Batērsta sala Vikikrātuvē** |

**Batērsta sala** (angļu: *Bathurst Island*) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā. 13. lielākā Kanādas sala, 54. lielākā sala pasaulē.

## Ģeogrāfija

Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Perija salu grupā. Penija šaurums ziemeļaustrumos salu atdala no Devonas salas, Makdugala šaurums dienvidaustrumos — no Kornvolisas, dienvidos Vikonta Melvila šaurums atdala no Velsas Prinča salas, bet rietumos Baiama Mārtina šaurums — no Baiama Mārtina salas. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā 188 km garumā. Krasti stipri izroboti, daudz līču un fjordu. Piekrastē daudz salu, lielākās no tām ir Aleksandera, Mesija, Vanjē, Kemerona un Helinas salas ziemeļu un ziemeļrietumu piekrastē. Reljefs paugurains, bet zems, salas augstākais punkts ir Stoksa kalns (412 m vjl). Salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis. Salas ziemeļrietumos kopš 2015. gada izveidots Kausuitukas nacionālais parks, vidusdaļā kopš 1982. gada — Nanuititilingas nacionālais dabas rezervāts.

## Vēsture

Sala periodiski bijusi apdzīvota vismaz jau pirms 4000 gadiem. Pēdējā zināmā pastāvīga apdzīvotā vieta atradusies salas austrumu krastā un bijusi apdzīvota ap 1000. gadu. Vēlākā laikā inuīti salu apmeklējuši sezonāli medību laikā. Pirmais no eiropiešiem salu 1819. gadā atklāja Viljams Perijs, nokartējot tās dienvidu krastu un nodēvējot salu britu kara un koloniju sekretāra Henrija Batērsta (*Henry Bathurst*) vārdā. Salas rietumu un ziemeļu krasti tika nokartēti tikai 19. gadsimta vidū.

1960. un 1970. gados salu šķērsoja Zemes ziemeļu magnētiskais pols. 1968. gadā salas vidienē Kanādas Nacionālais dabaszinātņu muzejs ierīkoja Augstās Arktikas pētniecības staciju, kas regulāri darbojās līdz 1980. gadiem, bet mūsdienās atjaunota un tiek izmantota kā Nanuititilingas rezervāta lauka pētījumu bāze.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Batērsta sala.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
# Mpumalana

|  |
| --- |
| **Mpumalana** |
| Mpumalanga |
| —  **Province**  —  |
|  |
| Pārvaldes centrs
  | Mbombela
 |
| Valsts
  |  Dienvidāfrika |
| **Platība**  |
|  - Kopējā
  | 76 495 km² |
| Augstākais punkts | 2 331 m |
| **Iedzīvotāji** (2014) |
|  - Kopā | 4 229 300 |
|  - Blīvums | 55,3/km² |
| Laika josla | SAST (UTC+2)
  |
| **Mājaslapa:** www.mpumalanga.gov.za |
|  **Mpumalana Vikikrātuvē** |

**Mpumalana** (afrikandu: *Mpumalanga*) ir viena no Dienvidāfrikas deviņām provincēm valsts ziemeļaustrumu daļā. Province robežojas ar Limpopo ziemeļos, ar Hautenu rietumos, ar Kvazulu-Natālu un ar Frīsteitu dienvidos, kā arī ar Mozambiku un ar Svatini rietumos.

Mpumalanas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mbombela. Provinces kopējā platība ir 76 495 km², pēc 2014. gada provizoriskajiem datiem provincē dzīvo 4 229 300 iedzīvotāji. Tā ir astotā lielākā Dienvidāfrikas province pēc platības un sestā lielākā Dienvidāfrikas province pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta trīs apgabalos.
# Nadine Gordimera

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

| Nadine Gordimera *Nadine Gordimer* |
| --- |
|  |
| Personīgā informācija |
| Dzimusi | 1923. gada 20. novembrī  Springsa, DĀR |
| Mirusi | 2014. gada 13. jūlijā (90 gadi)  Johannesburga, DĀR |
| Tautība | Dienvidāfrikāniete |

 |
|

| Literārā darbība |
| --- |
| Valoda | Angļu |
| Rakstīšanas laiks | Aparteīda ēra |
| Mākslas portāls / Literatūras vikiprojekts                         |

 |

**Nadine Gordimera** (angļu: *Nadine Gordimer*, dzimusi 1923. gada 20. novembrī, mirusi 2014. gada 13. jūlijā) bija dienvidāfrikāņu rakstniece, politiskā aktīviste.

1991. gadā saņēmusi Nobela prēmiju literatūrā. Tāpat 1974. gadā ir bijusi Bukera balvas laureāte. Viņas pazīstamākie darbi ir *The Conservationist* (1974) un *July's People* (1981). Vairāki viņas darbi aparteīda laikā tika aizliegti.

Viņas tēvs bijis ebreju pulksteņmeistars no Latvijas un Lietuvas pierobežas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Nadine Gordimera.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Ebreju sieviešu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Zinātniskās fantastikas enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
* Nadines Gordimeras biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā (angliski)

| Apbalvojumi un sasniegumi |
| --- |
| Priekštecis:  **Oktavio Pass**  |  **Nobela prēmija literatūrā**  1991 | Pēctecis:  **Dereks Volkots**  |
# Orska

| Orska  |
| --- |
| pilsēta |
| *Орск* |
|  |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Ģerbonis** |

 |
| OrskaRādīt kartē "Krievijas Eiropas daļa"OrskaRādīt kartē "Orenburgas apgabals"OrskaRādīt kartē "Krievija" |
|
Koordinātas: ﻿ / ﻿ |
| Valsts |  Krievija |
| Apgabals |
Orenburgas apgabals |
| Dibināta |
1735 |
| Pilsēta |
1865 |
| Platība |
|  • Kopējā |
621,33 km2 |
| Augstums |
4 m |
| Iedzīvotāji
(2025) |
|  • kopā |
185 362 |
|  • blīvums |
395,2/km² |
| Laika josla |
UTC+5 (UTC+5) |
| Mājaslapa | www.orsk-adm.ru |
|  **Orska Vikikrātuvē** |

**Orska** (krievu: *Орск*) ir pilsēta Orenburgas apgabalā Krievijas Federācijā. Tajā dzīvo 245,5 tūkstoši iedzīvotāju. No tiem 80,5% ir krievi, 4,1% ukraiņi, 4% tatāri, 3,7% kazahi, 1,6% vācieši, 1,6% baškīri, 1% mordovieši, 0,5% baltkrievi un 0,5% čuvaši. Orska atrodas Urālu dienviddaļā, vietā, kur Oras upe ietek Urālas upē. Urālas upe sadala pilsētu divās daļās - Eiropas (Jaunā pilsēta) un Āzijas (Vecā pilsēta) daļā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Orska.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)