Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Pediatrija

Jaundzimušā pārbaude
**Pediatrija** (grieķu: *παῖς*, *pais* — ‘bērns’; *ιατρεία*, *iatreía* — ‘ārstēšana’) ir medicīnas nozare par bērnu un pusaudžu slimībām un to ārstēšanu. Ārstus, kas ir praktizējušies šajā nozarē, sauc par **pediatriem**. Pediatri novēro, vai bērns attīstās normāli un veic preventīvus pasākumus pret slimībām. Viens no šiem pasākumiem ir imūnsistēmas nostiprināšana. To parasti veic ar vakcīnu palīdzību. Pediatri stāsta arī vecākiem kā pareizi nodrošināt bērnam drošus apstākļus un par pareizu uzturu. Pediatrija ir cieši saistīta ar bērnu un pusaudžu higiēnu un pedagoģiju.

Līdz 19. gadsimtam vidēji katrs piektais bērns nomira līdz 5 gadu vecuma sasniegšanas brīdim. Visbiežāk to nāves cēloņi bija infekcijas slimības. Pēc tam, sākot attīsties pediatrijai, šis rādītājs samazinājās.
# Ahimsa[labot | labot pirmkodu]

Ahimsa sludinātāja, džainista Mahavira zelta statuja
**Ahimsa** (sanskritā: अहिम्स) ir būtisks jēdziens Indijā radušajās reliģiski filosofiskajās mācībās, piemēram, budismā, hinduismā un īpaši džainismā, ar ko apzīmē nevardarbīgu izturēšanos pret dzīvajām būtnēm. Tas ir cieši saistīts ar uzskatu, ka jebkāda vardarbība izraisa negatīvas karmiskas sekas. Cilvēki, kas pieņem šo principu, parasti izvēlas veģetāru ēdienu, jo tā pagatavošanā nav nodarīts pāri dzīvniekiem, tie arī nepiedalās dzīvnieku upurēšanas rituālos. Tomēr jautājums par to, uz kādām būtnēm un, cik lielā mērā attiecināt ahimsas principu, ir diskutabls jau tūkstošiem gadu, jo dažādās minēto mācību kustībās un strāvojumos valda atšķirīgi uzskati.

Hinduisma mācībā ahimsas princips ir cieši saistīts ar uzskatu par dvēseļu pārceļošanu — dzīvniekiem tāpat kā cilvēkiem ir dvēseles, kas attīstās, pārceļojot no viena ķermeņa citā. "Ja dzīvnieku nogalina, tad viņa attīstība tiek apturēta. Ja dzīvnieks noteiktajā ķermenī ir nodzīvojis tik un tik gadu un tik un tik dienu, un tiek nogalināts nelaikā, tad viņam šajā dzīvības veidā jāatgriežas vēlreiz, lai pabeigtu dzīvot savas dienas un varētu pacelties uz citu dzīvo būtņu veidu."

Arī džainisma mācībā ahimsas princips saistīts ar atbrīvošanos no atkārtotas pārdzimšanas jeb sansāras rituma. Uz šādu atbrīvošanos ved "grūts ētiskās pilnveidošanās ceļš, kuru veido piecas pakāpes. Pirmā no tām iezīmē vienu no džainisma filosofijas svarīgākajiem principiem — prasību nedarīt pāri nevienai dzīvai radībai."

Mūsdienās dažādos veidos ahimsas principu uzsvēruši, piemēram, Ļevs Tolstojs, Mohandāss Karamčands Gandijs un Mārtins Luters Kings. Viņi aicināja uz nevardarbīgu cīņu par cilvēku tiesībām.

## Skatīt arī

* Pacifisms
* Veģetārisms un reliģija

## Avoti

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ahimsa.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Šamanisms

Hakasu šamane Altajā (1908).
**Šamanisms** ir antropoloģisks termins, kas aptver ticējumus un rituālus sakariem ar garu pasauli. Tas iekļauj animisma priekšstatus. Tas ir izplatīts gandrīz visā pasaulē, galvenokārt Āzijā, Āfrikā, Centrālamerikā un Polinēzijā. Šamanisms daudzās pasaules vietās var atšķirties, tomēr jebkurā šamanismā centrālā loma ir ciešai saiknei un kontaktam starp materiālo un garu pasauli. Šamanisma speciālisti, kas ir izvēlēti kā starpnieki starp materiālo un garu pasauli, dēvē par **šamaņiem**.

Šamanismā tiek veiktas īpašas prakses, lai kontaktētos ar garu pasauli. Šīm praksēm raksturīga pašhipnoze, apziņu izmainošu substanču lietošana, dejošana, muzicēšana, dziedāšana, kas tie darīts ar mērķi, lai ieietu transa vai reliģiskās ekstāzes stāvoklī. Šamanismā tiek plaši izmantot arī fetiši.
Šamanisms sabiedrībās, kurās tas pastāv, kalpo arī kā vietējās medicīnas forma. Šamaņi pilda ārstu un dziednieku funkciju.

## Skatīt arī

* Enteogēni

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Šamanisms.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
# Agnosticisms[labot | labot pirmkodu]

**Agnosticisms** (sengrieķu: *ἄγνωστος* *ágnōstos* — ‘neizzināmais’) ir filozofisks uzskats, ka dažu pieņēmumu vai propozīciju patiesums vai aplamums nav zināms vai nevar būt zināms principā. Šis jēdziens tiek īpaši attiecināts uz teoloģiskām doktrīnām. Ikdienā tas tiek saprasts kā uzskats, ka nevaram zināt, vai kristiešu Dievs pastāv vai nepastāv. Atšķirībā no ateisma, agnosticismā netiek noliegta dieva esamība. Agnosticisms radās kā antitēze metafizikas filozofiskajiem uzskatiem. Agnosticisms ir pielīdzināms skepticismā izplatītajiem apcerējumiem par reliģijas jautājumiem, īpaši ar kristīgo uzskatu noraidīšanu mūsdienu zinātniskajos pieņēmumos. Klasiskā agnosticisma pamatlicēji ir skotu filozofs Deivids Hjūms un vācu filozofs Imanuels Kants.

## Etimoloģija

Vārdu ‘agnosticisms’ ir darinājis angļu biologs un Darvina evolūcijas teorijas aizstāvis Tomass Hakslijs 1869. gadā Metafizikas biedrības sanāksmē, lai apzīmētu savu attieksmi pret reliģiju. Radies no sengrieķu vārda *ἄγνωστος* (*ágnōstos*), kas nozīmē ‘neizzināmais’. Tomēr cilvēki, kuri aizdomājušies par dievu eksistenci, ir bijuši arī agrāk.

## Agnosticisma daba un veidi

Tomasa Hakslija teiktais atklāj gan to, ka agnosticisms saistīts ar neziņu, gan to, ka šī neziņa īpaši attiecas uz reliģiskajiem jautājumiem. Tomēr termins tiek izmantots arī citās sfērās. Piemēram, Padomju Savienības līderis Vladimirs Ļeņins savā darbā “Materiālisms un empiriokriticisms” (1908) norāda, ka agnostiķis nošķir būtību un parādību, neejot tālāk par sajūtām, bet īru bīskaps Džordžs Bērklijs darbā “Traktāts par cilvēka zināšanu principiem” norāda, ka “būt nozīmē tapt uztvertam”. Bērklija dzīves laikā nebija ieviests termins ‘agnosticisms’, bet viņš jau par tā būtību runāja. Agnosticisms savu klasisko veidu ieguva skotu skeptiķa Deivida Hjūma un izcilā vācu filozofa Imanuela Kanta filozofijā. Kanta viedoklis par agnosticismu izpaudās, ka nav zināma “pašu lietu” būtība vai pat tas, ka tā pastāv.

## Kritika

Pēc A. Vilka domām, cilvēka darbība pierāda, ka agnosticisma koncepcija neiztur kritiku. Ja jau cilvēks nespētu adekvāti orientēties pasaulē, viņa eksistence kļūtu neiespējama. Neviens taču nespējot dzīvot vidē, kuru nekādi nevar iepazīt, kura agri vai vēlu kļūst nelabvēlīga un naidīga.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Agnosticisms.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)