Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Garo nažu nakts

**Garo nažu nakts** (vācu: *Nacht der langen Messer*), arī **Operācija Kolibri** (*Unternehmen Kolibri*), bija Vācijas nacistisko varas iestāžu režīma ārpustiesas slepkavību sērija, kas notika no 1934. gada 30. jūnija līdz 2. jūlijam. To izvērsa NSDAP valdošā frakcija pret NSDAP daļu, ko vadīja Gregors Štrasers, pret SA vadību, kā arī virkni vācu labējo konservatīvo politiķu. SA (*Sturmabteilung*) bija paramilitāra organizācija, nozīmīga daļa no agrīnās nacistu kustības.

Ādolfs Hitlers bija pret SA un tās līderi Ernstu Rēmu, jo viņaprāt organizācija kļuva par daudz neatkarīga, kā arī manīja, ka organizācijas biedri uz ielām veic nelikumīgas darbības, tādā veidā izrādot draudus viņa varai. Hitlers vēlējās arī, lai Reihsvērs kļūtu par galveno militāro spēku valsti, kuru apdraudēja SA. NSDAP gan baidījās, gan nicināja SA. Baidījās galvenokārt tādēļ, ka Rēma ambīcijas varētu būt Reihvēra pakļaušana savai organizācijai. Hitlers šo attīrīšanu izmantoja, lai arī tiktu vaļā no viņa režīma kritiķiem, kā arī no veciem ienaidniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Garo nažu nakts.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Visuotinė lietuvių enciklopedija* raksts (lietuviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
# Kurts fon Šleihers

| **Kurts fon Šleihers** Kurt von Schleicher |
| --- |
|  |
|  |
|  |
|
Reihskanclers |
|  |
| **Amatā** 1932. gada 3. decembrī — 1933. gada 28. janvārī |
| Priekštecis |
Francis fon Pāpens |
| Pēctecis |
Ādolfs Hitlers |
|  |
|

---

 |
| Dzimšanas dati |
1882. gada 7. aprīlī Brandenburga pie Hāfeles, Vācijas Impērija (Brandenburga,  Vācija) |
| Miršanas dati |
1934. gada 30. jūnijā Potsdama, Trešais reihs (Brandenburga,  Vācija) |
| Politiskā partija |
bezpartijisks |
| Profesija |
virsnieks |

**Kurts Ferdinands Frīdrihs Hermanis fon Šleihers** (vācu: *Kurt Ferdinand Friedrich Hermann von Schleicher*; dzimis 1882. gada 7. aprīlī, miris 1934. gada 30. jūnijā) bija vācu ģenerālis un politiķis. Vācijas kanclers no 1932. līdz 1933. gadam. Šleihers bija pēdējais Veimāras Republikas kanclers pirms Ādolfa Hitlera. Nogalināts Garo nažu naktī.

Izvirzījies pēc Pirmā pasaules kara kā viens no Vilhelma Grēnera līdzgaitniekiem. Bija viena no galvanajām personām, kas pēc Vācijas revolūcijas nodrošināja kontaktus starp reihsvēru un Vācijas valdību. Aktīvi darbojās pret Vācijas ierobežojumiem Versaļas sistēmas ietvaros. Vēlāk kļuva par vienu no prezidenta Hindenburga tuvākajiem padomdevējiem. No 1932. gada 1. jūnija līdz 1933. gada 28. janvārim bija Vācijas aizsardzības ministrs Franča fon Pāpena kabinetā. Kanclera amatu zaudēja politisko intrigu dēļ, politiskās taktikas dēļ atbalstīja Hitlera iecelšanu par kancleru.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Kurts fon Šleihers.

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Visuotinė lietuvių enciklopedija* raksts (lietuviski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Ernsts Rēms[labot | labot pirmkodu]

| **Ernsts RēmsErnst Röhm* |
| --- |
| Ernsts Rēms SA uniformā 1934. gadā |
|

---

 |
| Dzimšanas dati |
1887. gada 28. novembrī Minhene, Vācijas impērija |
| Miršanas dati |
1934. gada 1. jūlijā (46 gadu vecumā) Minhene, Trešais reihs |
| Tautība |
vācietis |
| Politiskā partija |
Nacionālsociālistiskā Vācu Strādnieku Partija (NSDAP) |
| Profesija |
virsnieks |

**Ernsts Jūliuss Ginters Rēms** (vācu: *Ernst Julius Günther Röhm*; 1887. gada 28. novembris — 1934. gada 1. jūlijs) bija Vācijas impērijas armijas virsnieks un vēlāk viens no NSDAP līderiem. Rēms bija viens no *Sturmabteilung*, kas bija nacistu paramilitārā organizācija, izveidotājiem, bet jau vēlāk Ādolfs Hitlers viņu iecēla par šīs organizācijas komandieri. Pēc Hitlera pavēles Rēms tika nonāvēts "Garo nažu naktī" kā potenciālais sāncensis un politiskais pretinieks.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ernsts Rēms.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Visuotinė lietuvių enciklopedija* raksts (lietuviski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Serbu valoda

| Serbu valoda *српски језик*  |
| --- |
| Izruna: | IPA: [sr̩̂pskiː] |
| Valodu lieto: | Serbija, Melnkalne, Horvātija, Bosnija un Hercegovina un citas kaimiņu valstis |
| Pratēju skaits: | 12 miljoni |
| Valodu saime: | Indoeiropiešu  Baltu-slāvu   Slāvu    Dienvidslāvu     Serbhorvātu      **Serbu valoda**  |
| Rakstība: | kirilica (serbu ortogrāfija) latīņu raksts (gaevica)  |
| Oficiālais statuss |
| Oficiālā valoda: |  Serbija  Bosnija un Hercegovina  Kosova |
| Regulators: | *Одбор за стандардизацију српског језика* |
| Valodas kodi |
| ISO 639-1: | sr |
| ISO 639-2: | srp |
| ISO 639-3: | srp  |
| Valstis, kurās serbu valoda ir oficiālā valoda, iekrāsotas tumši zilā. Gaiši zilā krāsā ir iekrāsotas valstis, kurās serbu valoda ir atzīta par minoritātes valodu |
|

**Serbu valoda** (*српски језик*) ir standartizēta serbhorvātu valoda, kurā galvenokārt runā serbi, kas dzīvo Serbijā, Bosnijā un Hercegovinā, Kosovā, Melnkalnē, Horvātijā un Ziemeļmaķedonijā. Tā ir Serbijas valsts valoda un viena no Bosnijas un Hercegovinas valsts valodām. Serbu valoda ir ļoti tuva un pat savstarpēji saprotama ar horvātu, bosniešu un melnkalniešu valodām.

## Vēsture

No 11. gadsimta serbu valoda tika pierakstīta glagolicas alfabētā. Vēlāk rakstība tika nomainīta pret kirilicu. Pašlaik izmantoto kirilicas rakstību 1812. gadā izveidoja serbu valodnieks Vuks Karadžičs. Serbu valoda galvenokārt tiek pierakstīta, izmantojot tieši kirilicu, lai gan nereti izmanto arī latīņu alfabētu. Serbu valodā atrodami daudzi aizguvumi no grieķu un turku valodām, kā arī mūsdienās ienāk daudzi vārdi no citām pasaules valodām.

Līdz 19. gadsimta vidum nebija standartizēta serbu valodas rakstības forma, lai gan tai bija plaša literatūra. 1850. gadā grupa serbu un horvātu rakstnieku un valodnieku nolēma izveidot standartizētu rakstības formu, kas balstījās uz plaši izmantotā štokaviešu dialekta.

## Serbu valodā izmantotie alfabēti

Serbu valodas pierakstīšanai izmanto gan kirilicu, gan latīņu alfabētu.

| Kirilica | Latīņu alfabēts | IPA izruna |
| --- | --- | --- |
| А а | A a | /a/ |
| Б б | B b | /b/ |
| В в | V v | /ʋ/ |
| Г г | G g | /ɡ/ |
| Д д | D d | /d/ |
| Ђ ђ | Đ đ | /dʑ/ |
| Е е | E e | /ɛ/ |
| Ж ж | Ž ž | /ʒ/ |
| З з | Z z | /z/ |
| И и | I i | /i/ |
| Ј ј | J j | /j/ |
| К к | K k | /k/ |
| Л л | L l | /l/ |
| Љ љ | Lj lj | /ʎ/ |
| М м | M m | /m/ |
| Н н | N n | /n/ |
| Њ њ | Nj nj | /ɲ/ |
| О о | O o | /ɔ/ |
| П п | P p | /p/ |
| Р р | R r | /r/ |
| С с | S s | /s/ |
| Т т | T t | /t/ |
| Ћ ћ | Ć ć | /tɕ/ |
| У у | U u | /u/ |
| Ф ф | F f | /f/ |
| Х х | H h | /x/ |
| Ц ц | C c | /ts/ |
| Ч ч | Č č | /tʃ/ |
| Џ џ | Dž dž | /dʒ/ |
| Ш ш | Š š | /ʃ/ |

## Skatīt arī

* Vikipēdija serbu valodā

## Atsauces

## Ārējās saites

* Serbu valodas un kultūras kursi Serbijā (lapa septiņās valodās)
# Albāņu valoda

| Albāņu valoda *shqip*  |
| --- |
| Izruna: | IPA: [ʃcip] |
| Valodu lieto: | Albānijā, Kosovā, Ziemeļmaķedonijā, Serbijā, Grieķijā, Melnkalnē, Itālijā  |
| Reģions: | Balkānu pussala, Dienvideiropa |
| Pratēju skaits: | 7,5 miljoni |
| Valodu saime: | indoeiropiešu valodas **Albāņu valoda**  |
| Rakstība: | latīņu alfabēts (albāņu ortogrāfija)  |
| Oficiālais statuss |
| Oficiālā valoda: | * Albānija
* Kosova
* Ziemeļmaķedonija
* Melnkalne

---

Minoritātes valoda:* Serbija
* Itālija
* Horvātija
* Rumānija
 |
| Regulators: | Albānijas Zinātņu akadēmijas Sociālo zinātņu sekcija |
| Valodas kodi |
| ISO 639-1: | sq |
| ISO 639-2: | alb (B)  | sqi (T) |
| ISO 639-3: | dažādi: sqi — albāņu valoda aln — gegu dialekts aae — arberešu valoda aat — arvanitika als — tosku dialekts  |
| Albāņu valodas dialektu izplatības areāli |
|

**Albāņu valoda** (*gjuha shqipe*, izrunā: /ˈɟuha ˈʃcipɛ/) ir izolēta indoeiropiešu saimes valoda, kurā runā lielākoties albāņi Balkānu pussalas dienvidrietumos. Oficiālā valsts valoda Albānijā, Kosovā, viena no valsts valodām Ziemeļmaķedonijā un Melnkalnē. Albāņu valodā runā arī albāņu diaspora Grieķijā, Itālijā un citur pasaulē, kopā ap 7,5 miljoniem cilvēku.

Par albāņu valodas vietu indoeiropiešu valodu saimē ir bijušas daudzas diskusijas. Viena no tām apgalvo, ka šī valoda radusies no ilīriešu valodas — vienas no senajām Balkānu pussalas valodām. Tomēr pētījumi rāda, ka ilīriešu valodai ir daudz kopīga ar romāņu valodām un ķeltu valodām, kamēr albāņu valoda fonētiski un morfoloģiski ir tuvāka slāvu valodām, indoirāņu valodām un armēņu valodai. Vēl tiek pieļauts, ka albāņu valoda varētu būt cēlusies no dākiešu valodas. Albāņu valodā ir daudz aizguvumvārdu no latīņu valodas, grieķu valodas, turku valodas un slāvu valodām.

## Dialekti

Albāņu valodai izšķir vairākus dialektus — gegu dialektu (galvenokārt Albānijas ziemeļos un Kosovā), tosku dialektu (Albānijas dienvidos), arberešu valodu (Itālijā) un arvanitiku (Grieķijā).

## Skatīt arī

* Mesapiešu valoda

## Bibliogrāfija

* Huld, Martin E. *Basic Albanian Etymologies*. Columbus, OH : Slavica Publishers, 1984.
* Mallory, J.P. and D.Q. Adams. *Encyclopedia of Indo-European Culture*. London : Fitzroy Dearborn, 1997.
* Martin Camaj. *Albanian Grammar*. Wiesbaden : Otto Harrassowitz.
* Orel, Vladimir. *A Concise Historical Grammar of the Albanian Language: Reconstruction of Proto-Albanian*. Leiden : Brill, 2000.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Albāņu valoda.
* «Albanian language» (angļu). Encyclopedia Britannica.
* «Albanian grammar» (angļu).
* «Albanian» (angļu). Ethnologue.
* «Albanian» (angļu). uk.geocities.com. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 6. oktobrī. Skatīts: 2018. gada 16. jūlijā.
* «Albanian dictionary list» (angļu). Free Dictionary Project. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2008. gada 28. februārī. Skatīts: 2008. gada 4. martā.
* «Албанский язык» (krievu). Большая российская энциклопедия. Arhivēts no oriģināla, laiks: 2019. gada 16. oktobrī. Skatīts: 2019. gada 16. oktobrī.
# Brezovica

| Brezovica  |
| --- |
| ciems |
| *Brezovicë* *Брезовица* |
|  |
| Brezovicas kalnu slēpošanas trases pacēlājs |
| Brezovica |
|
Koordinātas: ﻿ / ﻿ |
| Valsts |  Kosova |
| Rajons |
Ferizajas rajons |
| Pašvaldība |
Štrpces pašvaldība |
| Platība |
|  • Kopējā |
80 km2 |
| Augstums |
1 015 m |
| Iedzīvotāji
(2011. gadā) |
|  • kopā |
68 |
|  • blīvums |
0,9/km² |
| Laika josla |
CET (UTC+1) |
|  • Vasaras laiks (DST) |
CEST (UTC+2) |
| Pasta indekss | 38357 |
|  **Brezovica Vikikrātuvē** |

**Brezovica** (albāņu: *Brezovicë*, serbu: *Брезовица*) ir ciems Kosovas dienvidos, Ferizajas rajona Štrpces pašvaldībā, tuvu Ziemeļmaķedonijas robežai. Nelielais ciems ir galvenokārt serbu apdzīvots anklāvs Kosovā un pazīstams ar savu kalnu slēpošanas kūrortu, kas izveidots 1954. gadā (pirmais pacēlājs uzstādīts 1979. gadā).

Brezovica ir viens no visvairāk apmeklētajiem ziemas tūrisma galamērķiem Kosovā, neraugoties uz to, ka tā ir viena no pēdējām maz attīstītajām slēpošanas kūrortu zonām Dienvidaustrumeiropā. Slēpošanas kūrorta zona atrodas Šara kalnu nacionālā parka ziemeļu un ziemeļrietumu nogāzēs. Kores līnija aptver 39 000 hektāru augstu Alpu kalnu reljefu un mežus ar daudzveidīgu un bagātīgu floru un faunu. Brezovicas kūrorta zona atrodas 90 minūšu brauciena attālumā no divām starptautiskām lidostām.

## Ģeogrāfija

Ciems atrodas Šara kalnu ziemeļaustrumu daļā, Lepenakas upes baseinā. Brezovicas slēpošanas kūrorts atrodas no 900 m līdz 2500 m virs jūras līmeņa, aptuveni 14 km uz dienvidiem no ciemata.

## Vēsture

Viduslaiku Serbijā pastāvēja Siriničas župa (pirmo reizi minēta 13. gadsimta dokumentā, otro reizi 1331. gadā cara Stefana Dušana dokumentā), kas aptvēra visu mūsdienu Štrpces pašvaldību ar pilsētām Rimsko Gradišti (Brezovicā) un Zidinacu (Gotovušā).

Čailijes kalna galā virs Piļevacas strauta ietekas Lepenakas upē atrodas Rimsko Gradištes forta paliekas, kurām ir divi kultūrslāņi, pirmais no 6. gadsimta un otrais no 13. gadsimta. Cietoksnis ir drupās, starp kurām var identificēt donžona torni un citu ēku kontūras. Ieeju cietoksnī ziemeļos aizsargāja tornis. No šī torņa turpinājās valnis ar citu torni, no kurienes līdz kalna pakājei stiepās aizsargmūris uz Lepenaku.

1944. gada 28. jūnijā Otrā pasaules kara laikā Bulgārijas karavīri izpildīja nāvessodu 46 vietējiem iedzīvotājiem (no kuriem 12 bija bērni) Rakanovacā, 800 metrus no Brezovicas, atriebjoties par viena viņu karavīra nāvi.

## Demogrāfija

Demogrāfiskā vēsture| Tautība | 1981 | 2011 |
| --- | --- | --- |
| Serbi | 323 (98.48%) | 44 (67.71%) |
| Albāņi |  | 23 (33.82%) |
| Citi | 5 (1.53%) | 1 (1.47%) |
| Kopā | 328 | 68 |

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Brezovica.
# Šarplanina

| Šarplanina |
| --- |
| Tito smaile (tālumā) |
| Kontinents |
Eiropa |
| Valstis |  Kosova  Ziemeļmaķedonija  Albānija |
| Augstākais kalns |
Tito smaile |
| Augstums |
2 748 m |
| Koordinātas | ﻿ / ﻿ |
| ŠarplaninaRādīt kartē "Ziemeļmaķedonija"ŠarplaninaRādīt kartē "Kosova"ŠarplaninaRādīt kartē "Eiropa" |
|  **Šarplanina Vikikrātuvē** |

**Šarplanina** (albāņu: *Bjeshkët e Sharrit*, maķedoniešu: *Шар Планина*) ir kalnu grēda Kosovas dienvidos un Ziemeļmaķedonijas ziemeļaustrumos. Neliela kalnu daļa atrodas Albānijā.

Kalnu grēdas augstākā virsotne 2748 metrus augstā Tito smaile ir nosaukta Josipa Broza Tito vārdā.

Gan kalnu Kosovas, gan Ziemeļmaķedonijas daļā ierīkoti nacionālie parki. Kalnu grēda lielākoties ir bez kokiem un 30 kalnu virsotnes ir augstākas par 2500 metriem. Šarplaninas kalni attēloti Ziemeļmaķedonijas galvaspilsētas Skopjes ģerbonī.

## Galerija

*
*
*
*
*

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Šarplanina.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
# Serbu krusts

Serbu vairogs ar Serbu krustu vidū.
**Serbu krusts** ir Serbijas nacionālais simbols, kā arī valsts ģerboņa, karoga sastāvdaļa. Tāpat Serbu krusts, kas attēlots uz serbu trīs krāsu karoga, tiek izmantots Serbu pareizticīgās baznīcas karogā.

Krusts sastāv no Bizantiešu impērijas Paleologu dinastijas krusta simbola, tikai atšķirībā no tā serbu krusts parasti tiek attēlots balts, nevis zelta, uz sarkana fona (dažreiz sastopami arī krusti ar nelielu zelta krāsas atblāzmu). Krustu papildina četri stilizēti kiriliskā rakstībā atveidoti burti *S* (kirilicā — *C*) katrā no krusta stūriem.

Serbu tradīcijas šo simbolu saista ar Svēto Savu, 12. gadsimta serbu arhibīskapu un Žičas metropolītu, kurš radīja no šiem četriem *S* burtiem populāro saukli, "Tikai vienība glābs serbus" (serbu: *Само слога Србина спасава/Samo sloga Srbina spasava*). Patiesā izcelsme ir no Paleologu saukļa "Karaļu karalis, valda pār karaļiem" (sengrieķu: *βασιλεὺς βασιλέων, βασιλεύων βασιλευόντων*), un krusta stūros ir attēloti betas (β) burtu simboli.

Divgalvainais ērglis un krusts ir galvenie Serbijas heraldiskie simboli, kas jau daudzus gadsimtus norāda uz serbu nacionālo identitāti.

## Izcelsme

Paleologu dinastijas krusts no 13. gadsimta vidus
Krustus ar šķiļamdzelzi kā simbolus izmanto jau kopš romiešu laikiem, bet nekad ģerboņos vai emblēmās. Daži vēsturnieki saskata līdzības ar labarumu, Konstantīna I impērijas karogu. 6. gadsimtā krustu ar četriem laukiem tā stūros, kuros bija dažādi simboli vai heraldiskās zīmes, sāka attēlot uz Bizantijas monētām. Simbolu izmantoja jau Pirmajā krusta karā. Mihails VIII Paleologs (1261–1282) pārņēma šo simbolu atjaunojot Bizantijas impēriju, papildinot to ar Paleologu dinastijas impērijas saukļa pirmajiem burtiem (β): "Karaļu karalis, valda pār karaļiem" (sengrieķu: *βασιλεὺς βασιλέων, βασιλεύων βασιλευόντων;* Basileus Basileōn, Basileuōn Basileuontōn'**). Tas tika izmantots gan uz karogiem, gan uz monētām.**

## Atsauces

## Literatūra

* Atlagić, Marko (1997). "The cross with symbols S as heraldic symbols". *Baština* 8. Arhivēts no oriģināla May 21, 2013.
* Atlagić, Marko (2009). "Određivanje nacionalnih heraldičkih simbola na primjeru Srba i Hrvata [Étude des symboles nationaux héraldiques à l' exemple des Serbes et des Croates]". *Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini* 39.
* Atlagić, Marko (2007). "Dečanski polijelej". *Baština* 22.[novecojusi saite]
* Milić Milićević. *Grb Srbije: razvoj kroz istoriju*. Službeni glasnik, 1995.
* Palavestra, Aleksandar (June 1998). "O ocilima" (sr). *Glasnik SHD*. Arhivēts no oriģināla 2013-10-29.
* Aleksandar Vasiljevič Solovjev. *Istorija srpskog grba*. Srpska misao, 1958.
* Stanoje Stanojević. «O srpskom grbu». *Iz naše prošlosti*. Belgrade : Geca Kon A. D., 1934. 85–90. lpp.
# Serbi

Serbi
*Srbi*|  Serbi nacionālajos tautastērpos. |
| Visi iedzīvotāji |
|
ap 12—13 miljoniem |
| Reģioni ar visvairāk iedzīvotājiem |
|
Serbija, Bosnija un Hercegovina, Vācija, Austrija, Horvātija u.c. |
| Valodas |
|
serbhorvātu valoda |
| Reliģijas |
|
lielākoties pareizticība |
|  |

**Serbi** (serbu: *Срби* / *Srbi*) ir nācija, kas pieder pie dienvidslāvu grupas un lielākoties apdzīvo Balkānu pussalas ziemeļu daļu. Tā ir Serbijas pamatnācija.

Serbi ir cēlušies no slāvu ciltīm, kuras no 6. līdz 7. gadsimtam ienāca Balkānu pussalā, kur viņu senči sajaucās ar šeit dzīvojošajiem illīriešiem un trāķiešiem. Kā tautība izveidojusies 12. gadsimtā, bet 19. gadsimtā konsolidējusies nācijā. Serbi runā serbhorvātu (serbu) valodā. Pēc ticības kristieši (lielākoties pareizticīgie).

Serbu kopējais skaits tiek lēsts ap 12—13 miljoniem. Lielākā daļa dzīvo Serbijā, kur tie veido valsts pamatnāciju. Ievērojamā skaitā serbi dzīvo arī Bosnijā un Hercegovinā, Melnkalnē, Horvātijā, kā arī citās bijušās Dienvidslāvijas teritorijās. Ārpus Balkāniem lielākās diasporas ir atrodamas Vācijā, Austrijā, Šveicē un citviet.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Serbi.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)