Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Abstraktais ekspresionisms

**Abstraktais ekspresionisms** ir abstrakcionisma novirziens, un pirmais autentiskais amerikāņu abstraktās mākslas virziens, kas radies 20. gadsimta 40. gados.

## Konteksts

Abstraktā ekspresionisma nosaukumu radījusi Ņujorkas skola un tās pārstāvis amerikāņu kritiķis Roberts Kotss, bet virzienu aizsācis mākslinieks Āršils Gorkijs. Mākslas virziens radies 1940. gados, apvienojot apmēram piecpadsmit māksliniekus, kurus mākslā piesaistīja žestu valoda. Šī virziena piekritēji noraidīja kubismu un sirreālismu, turpretim interesējās par realitāti amerikāņu dzīvē, sociālajām un ekonomiskajām problēmām, kuras izraisīja 1929. gada krīze, satricinājumiem pēc Otrā pasaules kara, kā arī zināmajiem Eiropas māksliniekiem, kuri patvērumu bija atraduši Ņujorkā, bēgot no nacisma draudiem. Abstraktajā ekspresionismā var izšķirt divus posmus: pirmais posms un pirmā abstraktā ekpresionisma paaudze attīstījās padsmit gadus — no 1942. līdz 1957. gadam un radīja anologas parādības Eiropā, Dienvidamerikā un Japānā. Otrais posms sākās 1964. gadā, kad otrās paaudzes mākslas virziena piekritēji, ietekmējoties no pirmās paaudzes māksliniekiem, tādiem kā Džeksons Polloks, Villems de Kūnings, Marks Rotko un Āršils Gorkijs, sāk izplatīt mākslu Eiropā.

## Raksturojums

Mākslinieki darbiem izvēlas lielus formātus, viņus vieno hierarhiskuma trūkums starp audekla daļām, kuras tiek pilnībā apgleznotas un gleznieciskās telpas frontalitātes izjūta. Gleznu veido vairākas vai galējā variantā viena krāsa kā minimālismā. Darbos dominē baltā un melnā vai arī košās pamatkrāsas — dzeltenā, sarkanā, zilā, kas aprautas ar balto un apēnotas ar melnās krāsas toņiem. Darbos samērā brutālais ģeometriskums attālinās no sirreālisma. Krāsa darbos tiek ieklāta plakani, kas noteiktā līmenī parāda glezniecisko žestu ātrumu.

## Mākslinieki

Pirmās paaudzes mākslinieku vidū ir minami sekojoši ASV mākslinieki: Villems de Kūnings, Klifords Stills, Āršils Gorkijs, Marks Rotko, Francs Klains, Ādolfs Gotlībs, Filips Gastons, Eds Reinhards, Roberts Mazervels un Bredlijs Volkers Tomlins. Otrās paaudzes mākslinieku vidū ir minami: Džoena Mičela, Helēna Frankentālere, Normens Blūms, Moriss Lūiss un Kenets Nolends, kuri visi strādā vai strādāja abstrakto ekspresionistu manierē.

### Latviešu mākslinieki

Latviešu mākslinieku vidū, kuri ir veidojuši darbus vai daļu no saviem darbiem abstraktā ekspresionisma stilā vai ievirzē, ir minami: Vitauts Sīmanis, Edvīns Strautmanis, Ilmārs Rumpēteris, Herberts Siliņš, Ojārs Šteiners, Jānis Gailis, Kārlis Kronbergs un Gerda Roze.

## Izmantotā literatūra

* Karasā, Patrisija Frida, Markadē Izabella. Mākslas enciklopēdija. Glezniecības virzieni. Rīga: Jumava, 2002. 240 lpp.

## Atsauces
# Itāļu neoreālisms[labot | labot pirmkodu]

Lukīno Viskonti
**Itāļu neoreālisms** ir kinomākslas virziens, kas attīstījās Itālijā laika posmā no 1940. gadu sākuma līdz 1950. gadu sākumam. Terminu "neoreālisms" ieviesa filmu kritiķi četrdesmito gadu sākumā. Scenārists Čezares Dzavatīni (*Cesare Zavattini*) bija viens no galvenajiem neroreālisma aizsācējiem un teorētiķiem, kurš aicināja režisorus pievērsties reālajai dzīvei, filmēt ikdienišķus notikumus un iedziļināties vienkāršo cilvēku dzīvēs.

Galvenās pamatiezīmes neoreālisma filmās — tās ir filmētas reālajā vidē, bieži tiek izmantoti neprofesionāli aktieri, tajās skarbi un reālistiski tiek attēloti sociāli stāsti, to galvenie varoņi risina ikdienišķas problēmas. Tā bija kā pretošanās pret "Balto telefonu kino" (*Telefono Bianco*), kas dominēja trīsdesmitajos gados un atdarināja Holivudas kino, koncentrējoties uz buržuāzisko sabiedrību.

Par pirmo itāļu neoreālisma filmu tiek uzskatīta Lukīno Viskonti 1943. gada filma "Apsēstība" (*Ossessione*). Nozīmīgākās neoreālisma filmas ir Roberto Rosellīni 1945. gada filma "Roma – atvērta pilsēta" (*Roma, città aperta*) un Vitorio De Sikas 1948. gada filma "Velosipēdu zagļi".

Itāļu neoreālisms tika atzīts pasaulē, to uztvēra kā novatorisku kinomākslas virzienu. Īpašu ievērību itāļu neoreālisms ieguva, kad Roberto Rosellīni par savu filmu "Roma — atvērta pilsēta" ieguva galveno balvu Kannu kinofestivālā.

Četrdesmito gadu beigās, kad Itālijā sāka uzlaboties dzīves apstākļi, valdība paziņoja, ka neoreālisma filmas bojā Itālijas reputāciju citu valstu acīs. 1949. gadā izdeva likumu, kas Itālijā ierobežoja filmu izrādīšanu, uzlika cenzūru scenārijiem, kā arī ierobežoja aizdevumu izsniegšanu valdībai nevēlamu filmu veidošanai un ierobežoja to izplatīšanu uz ārvalstīm.

## Atsauces

## Ārējās saites

* GreenCine primer Par itāļu neoreālismu (angliski)
# Fovisms[labot | labot pirmkodu]

*Alfred Henry Maurer*
**Fovisms** bija modernistisks tēlotājmākslas virziens, kas radās 20. gs. sākumā Francijā. Fovismam bija raksturīgas vienkāršotas formas, spilgtas krāsas, biezi un plati krāsu triepieni, lieli tīras krāsas laukumi, biezas līnijas, ģeometriski neprecīzas līnijas, ikdienišķa darbu tematika.

## Nozīmīgākie pārstāvji

* Žoržs Braks
* Andrē Derēns
* Rauls Difī
* Kēss van Dongens
* Albērs Markē
* Anrī Matiss
* Žoržs Ruo
* Moriss de Vlaminks

## Ārējās saites

* Arhivēts 2015. gada 14. maijā, *Wayback Machine* vietnē. Latviešu fovists Ģederts Eliass (1887-1975) (latviski)
* Mākslas vēsture - fovisms (angliski)
# Dokumentālā filma[labot | labot pirmkodu]

**Dokumentālā filma** ir viens no kinofilmu veidiem, kas veidota, filmējot īstus notikumus. Sākotnēji dokumentālās filmas tika uzņemtas vienīgi kinolentēs, taču mūsdienās filmu uzņemšanas iespējas ir paplašinājušās. Dokumentālā kino attīstība Latvijā ir aizsākusies 1920. gados. Par vienu no izcilākajiem latviešu dokumentālo filmu režisoriem tiek uzskatīts Juris Podnieks, viena no viņa slavenākajām filmām ir "Vai viegli būt jaunam?".

## Atsauces
# Īsfilma

**Īsfilma** ir filma, kuras ilgums ir mazāks par 30 minūtēm, jo ilgākām filmām parasti ir nepieciešamas divas vai vairāk sižeta līnijas, lai uzturētu auditorijas interesi.

Arvien retāk sastopamais nozares termins "īss objekts" vairāk balstās uz pieņēmumu, ka filma tiek parādīta kā prezentācijas daļa kopā ar spēlfilmu. Īsfilmas bieži tiek demonstrētas vietējos, nacionālos vai starptautiskos filmu festivālos, un tās veido neatkarīgi filmu veidotāji ar mazu budžetu vai vispār bez tā. Parasti tos finansē no filmu dotācijām (Līdzekļu bezatmaksas piešķiršana), bezpeļņas organizācijām, sponsoriem vai personīgajiem līdzekļiem. Īsfilmas parasti izmanto nozares pieredzes iegūšanai un kā platformu talantu demonstrēšanai, lai nodrošinātu privātu investoru, ražošanas uzņēmuma vai filmu studiju turpmāko projektu finansējumu.

## Vēsture

Kino pirmsākumi ir meklējami "kustīgajās bildēs". 19. gadsimta sākumā tika veikti pirmie eksperimenti, cenšoties iegūt kustības ilūziju ar vairāku secīgu attēlu ātras nomaiņas palīdzību. Piemēram, tika uzstādītas vairākas kameras, lai iegūtu skrejoša zirga uzņēmumu sēriju, to izdarīja Edvards Maibridžs 1878. gadā.

Taču par kameras izgudrotāju var uzskatīt Eteniju-Džūlzu Mareju, kurš izgudroja kameru, jeb „fotografēšanas šauteni”, kas varēja izveidot atsevišķu fotogrāfiju katru sekundi, radot secīgu attēlu sēriju. Šajā kamerā Marejs ievietoja sevis izgudrotās celuloīda filmiņas, kas bija revolucionārs sasniegums. Viņa aparāts sākotnēji bija spējīgs iemūžināt 30 secīgus kadrus.

Īsfilmas, kas tika veidotas kā mākslas veids, visas sākumā bija īsas. Patiešām, līdz 1913. gadam visu filmu ilgums bija 15 minūtes vai mazāk. Tikai pēc tad, kad itāļu filmas eposi bija iespaidojuši Deividu Vorku Grifitu, lai režisētu filmu "Džūdita no Betulijas", tikai tad īsfilmas palika garākas un kļuva par normu.

Pirmās filmas sabiedrībai tika prezentētas 1894. gadā, izmantojot Tomasa Edisona kinetoskopu, kas ir paredzēts individuālai skatīšanai (agrīna kinofilmu izrādīšanas ierīce; kinetoskops bija paredzēts filmām, kuras var skatīties viens cilvēks vienlaikus caur skatīšanās caurumu ierīces augšpusē). Šīs un tām sekojošās filmas bieži bija viena kadra “aktualitātes” vai “interešu” filmas, kas attēloja slavenības, karaliskās procesijas, ceļojumus, aktualitātes un ikdienas dzīves ainas.

## Atsauces

## Skatīt arī

* Latvijas kino
# Paramount Vantage[labot | labot pirmkodu]

| *Paramount Vantage* |
| --- |
|  |
| Darbības joma |
filmas |
| Pēctecis | *Paramount Pictures* *Miramax* |
| Dibināts |
1998. gada 8. maijs (kā Paramount Classics) 2006. gads (kā Paramount Vantage) |
| Dibinātājs |
Ruta Vitāle Deivids Dainerstains |
| Beidza pastāvēt |
2013. gada decembris |
| Galvenais birojs |  Holivuda, Kalifornija, ASV |
| Darbības zona |
visa pasaule |
| Īpašnieks(-i) | *Viacom* |
| Mātes uzņēmums | *Paramount Pictures* |

Paramount Vantage, Inc., sākotnēji — Paramount Classics, Inc., bija ASV kinostudija, *Paramount Pictures* meitasuzņēmums, kura uzdevums bija producēt, pirkt, izplatīt un tirgot kinofilmas, parasti tādas, kuru saturs ir vairāk *art house* tipa nekā tās mātesuzņēmuma veidotajām un izplatītajām kinofilmām. Sākotnēji *Paramount Vantage* darbojās kā *Paramount Pictures* īpašo filmu nodaļa.

## Vēsture

Paramount Classics nodibināja 1998. gada 15. maijā un izplatīja tādas *art house* filmas kā "Jaunavu pašnāvības", *You Can Count on Me*, *Sunshine*, *Mostly Martha*, *Winter Solstice*, un trīs Patrisa Lekonta filmas (*La fille sur le pont*, *L'homme du train*, *Confidences trop intimes*). Lai gan kino žurnālists Deivids Poulends uzskatīja, ka "Rutai Vitālei un Deividam Dainerstainam ir brīnišķīga gaume, veidojot un vadot *Paramount Classics*", duetu atlaida 2005. gada oktobrī.

*Paramount Classics* 2006. gadā kļuva par Paramount Vantage. 2007. gadā *Paramount Vantage* sadarbojās ar toreizējo *The Walt Disney Company* meitasuzņēmumu *Miramax*, veidojot divas no gada visaugstāk novērtētajām filmām: "Kur sirmgalvjiem nav vietas" un "Plūdīs asinis". Abas filmas ieguva nominācijas 80. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijā 2008. gada februārī.

Neskatoties uz kritiķu un skatītāju atzinību, *Paramount Vantage* ilgtermiņā nespēja atpelnīt *Paramount Pictures* finansiālos ieguldījumus. Peļņu guva tikai "Kur sirmgalvjiem nav vietas", savukārt filmas, kurām, pēc daudzu domām, bija labi jānopelna, tas neizdevās gan vāja, gan pārmērīga mārketinga dēļ.

*Paramount Pictures* 2008. gada jūnijā apvienoja *Paramount Vantage* mārketinga, izplatīšanas un fiziskās ražošanas nodaļas mātesuzņēmumā, vienlaikus saglabājot zīmolu *Paramount Vantage*, lai izstrādātu un iegādātos īpašus produktus ar tam nolīgto radošo personālu.

Studijas *Paramount Vantage* darbību apturēja 2013. gada beigās pēc filmas "Nebraska" izdošanas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* *IMDb* profils (angliski)