Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Kraistčērčas mošeju apšaude

| Kraistčērčas mošeju apšaude |
| --- |
| *Al Noor* mošeja |
| Vieta |  Kraistčērča, Jaunzēlande |
| Koordinātas | ﻿ / ﻿ |
| Datums |
2019. gada 15. martā  |
| Uzbrukuma veids |
Masu apšaude, teroristu uzbrukums |
| Bojā gājušie |
50 |
| Ievainotie |
40+ |
| Aizdomās turētais izraisītājs |
Brentons Tarants |

**Kraistčērčas mošeju apšaude** (angļu: *Christchurch mosque shootings*) bija 2019. gada 15. martā noticis labējo teroristu uzbrukums Jaunzēlandes pilsētā Kraistčērčā. Divās apšaudēs (*Al Noor* mošejā un Linvudas islāma centrā) piektdienas lūgšanu laikā tika nogalināts 51 cilvēks, vēl 49 guva ievainojumus. Tajā pašā dienā tika aizturēti trīs cilvēki, vienam tika izvirzītas apsūdzības. Viens no teroristiem tika identificēts kā Brentons Tarants no Austrālijas.

Šī ir pirmā masu apšaude valstī kopš 1997. gada, kā arī nāvējošākais uzbrukums Jaunzēlandes vēsturē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Kraistčērčas mošeju apšaude.
* The last prayer: surviving Christchurch terror attack, a documentary about the mosque shootings by Turkish news channel TRT World
* Information on The Royal Commission of Inquiry into the Attack on Christchurch Mosques
* Christchurch terror attack: The day NZ changed forever, a documentary about the shootings by New Zealand media company RNZ
# Neonacisms

Neonacistu gājiens Minhenē 2005. gadā
**Neonacisms** ir termins, kuru attiecina uz nacionālsociālisma ideju sekotājiem pēc Otrā pasaules kara.

Starp neonacisma piekritējiem pastāv dažādi strāvojumi, jo ne visi piekrīt dažādiem nacionālsociālisma aspektiem, piemēram, holokausta noliegšanai, rasismam un citiem uzstādījumiem. Tomēr raksturīgi uzskati starp neonacisma piekritējiem ir rasisms, ksenofobija, antisemītisms, imperiālisms, nacionālisms, konservatīvisms, antikomunisms, antiliberālisms, kā arī citi līdzīgi uzskati. Neonacisma uzskatu pārstāvji bieži vien neizmanto šo terminu savos nosaukumos. Atsevišķās Eiropas valstīs pastāv likumi, kuri ierobežo vai aizliedz neonacisma propagandēšanu vai atbalstīšanu, kā arī pašas neonacistu kustības. Daudzi skinhedi ir neonacisma piekritēji.
# Sabotāža[labot | labot pirmkodu]

Vārds "sabotāža" nāk no franču vārda *sabot*, kas nozīmē koka tupeli
**Sabotāža** ir apzināta rīcība, kuras mērķis ir traucēt, kaitēt vai iznīcināt kādu darbību, procesu, organizāciju vai sistēmu. Tā var būt fiziska (piemēram, iekārtu bojāšana), psiholoģiska (dezinformācijas izplatīšana) vai digitāla (kiberuzbrukumi). Sabotāžu bieži izmanto militārās operācijās, darba konfliktos, politiskajās cīņās vai uzņēmējdarbības konkurencē.

## Etimoloģija

Vārds "sabotāža" nāk no franču vārda *sabot*, kas nozīmē koka tupeli. Pastāv leģenda, ka strādnieki 19. gadsimtā protestējot meta savas koka tupeles mašīnās, lai tās sabojātu.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Sabotāža.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
# Musulmaņi

Ķīnas musulmaņi svinot Upurēšanas svētkus Šanhajā
Musulmaņu procentuālā izplatība dažādās pasaules valstīs 2012. gadā
**Musulmaņi** jeb **muslimi** (no vācu: *Muselmann*, kas galu galā no arābu: مسلمون (*muslimūn*) — 'pazemīgie', vienskaitlī مسلم‎‎ (*muslim*)) ir islāma sekotāji. Saskaņā ar Pjū pētījumu centru 2010. gadā pasaulē bija 1,6 miljardi musulmaņu un tiek prognozēts, ka līdz 2050. gadam musulmaņu skaits turpinās strauji pieaugt un sasniegs 2,76 miljardus, bet 2070. gadā islāms kļūs par izplatītāko reliģiju pasaulē.

Vislielākais musulmaņu skaits dzīvo Indonēzijā, Pakistānā, Indijā un Bangladešā. Procentuāli visvairāk no valsts iedzīvotājiem musulmaņi ir Tuvo Austrumu valstīs un Ziemeļāfrikas valstīs.

## Musulmaņi Latvijā

Pirmā musulmaņu draudze Latvijā izveidota 1904. gadā Rīgā, un tās vairākumu veidoja pāris simti no Pievolgas un Krimas atbraukušo tatāru. Pirmajā pasaules karā daudzi musulmaņi Latviju pameta, un 1920. gadā vien daži desmiti Latvijas iedzīvotāju sevi uzskatīja par musulmaņiem. Kopš 1920. gada sākuma pastāvēja imāma Šakira Husnetdinova vadīta Rīgas un apkārtnes musulmaņu draudze, kuras vairākumu veidoja tatāri. Otrā pasaules kara laikā daudzi no viņiem devās bēgļu gaitās, nokļūstot bēgļu nometnēs Vācijā.

Latvijas PSR laikā no Padomju Savienības republikām iebrauca vairāki tūkstoši tatāru, azeru un citu islāmticīgu tautu pārstāvju.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadu sākumā tatāru biedrība „*Ideļ*” izveidoja Rīgas pilsētas musulmaņu draudzi ar tādu pašu nosaukumu, bet otra musulmaņu grupa Rīgā izveidoja vēl vienu draudzi, kas uztur savstarpējus sakarus un svin visus lielākos musulmaņu svētkus. Musulmaņu draudzi izveidoja arī Daugavpilī.

2018. gadā dokumentālo filmu par Latvijas musulmaņu kopienu ar nosaukumu „Apgāztā mēness zīmē” uzņēma Kārlis Lesiņš, kurš pētīja to, kā pieci tās dalībnieki, tostarp reliģiskais vadītājs un imāms Imrāns Oļegs Petrovs, radikalizējušies un devušies uz Sīriju karot Islāma valsts pusē.

## Atsauces
# Galēji labēja politika[labot | labot pirmkodu]

Fašistiskās Itālijas diktators Benito Musolīni (pa kreisi) un Trešā reiha diktators Ādolfs Hitlers (pa labi)
**Galēji labējā politika** jeb **labējais ekstrēmisms** ir labējās politikas galējā izpausme, kam ir raksturīgs ultrakonservatīvisms, autoritārisms, ultranacionālisms un natīvisms.

Vēsturiski jēdziens lietots fašisma un nacisma ideoloģijas apzīmēšanai, bet mūsdienās par galēji labēju politiku bieži uzskata visu, kas ietver neofašismu, neonacismu, trešo pozīciju, alternatīvi labējos, rasu pārākumu un citas ideoloģijas, kam raksturīgi ultranacionālistiski, šovinistiski, ksenofobiski, rasistiski un/vai reakcionāri uzskati.

## Skatīt arī

* Labēja politika
# Mičigana

|  |
| --- |
| **Mičigana** |
| Michigan |
| —  **ASV pavalsts**  —  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Emblēma** |

 |
|  |
| Pārvaldes centrs
  | Lansinga
 |
| Lielākā pilsēta
  | Detroita
 |
| Oficiālā valoda
  | Nav
  |
| Pievienojās ASV | 1837. gada 26. janvārī (26. ASV pavalsts) |
| **Administrācija** |
|  - Gubernators
  | Grečena Vitmere  |
| **Platība**  |
|  - Kopējā
  | 253 793 km² |
|  - Ūdens | 148 469 km² |
|  - Platums
  | 385km  |
|  - Garums
  | 790km  |
| **Iedzīvotāji** (2020) |
|  - Kopā | 10 077 331 |
|  - Blīvums | 39,7/km² |
| Reliģijas | protestanti - 58% katoļi - 23% nereliģiozi - 15% |
| Rasu sadalījums | baltie - 82,65% melnie -15,05% |
| Saīsinājumi | MI US-MI |
| **Mājaslapa:** Michigan.gov |
|  **Mičigana Vikikrātuvē** |

**Mičigana** angļu: *Michigan* ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas Vidējos rietumos, Lielo ezeru reģionā. Mičiganas galvaspilsēta ir Lansinga.

Vissvarīgākā nozare Mičiganā ir automobiļu rūpniecība. Šajā štatā atrodas trīs lielie autobūves uzņēmumi: *General Motors*, *Ford* un *Stellantis North America* (bijušais *Chrysler*), to galvenās mītnes joprojām atrodas Detroitas aglomerācijā: attiecīgi Detroitā, Dīrbornā un Oburnhillsā.

## Vēsture

Mičiganas teritorija pēc 1819. gada Adamsa-Onisa robežlīguma.
Mičiganas teritoriju apdzīvoja dažādas indiāņu ciltis. 17. gadsimtā ieradās franču kolonisti, un reģions kļuva par daļu no Jaunfrancijas. Pēc Francijas sakāves Septiņgadu karā 1762. gadā reģions nonāca Lielbritānijas kontrolē, pēc tās sakāves Amerikas Neatkarības karā Lielbritānija to atdeva ASV. Mičigana kļuva par daļu no Ziemeļrietumu teritorijas. No 1800. gada reģiona rietumu daļa kļuva par daļu no Indiānas teritorijas. Mičiganas teritorija, kas bija izveidota 1805. gadā, 1837. gada 26. janvārī kļuva par Amerikas Savienoto Valstu 26. pavalsti.

Mičigana drīz vien kļuva par vienu no vadošajiem rūpniecības štatiem.
1830. gados sākās masveida kolonistu pieplūdums.
1903. gadā Henrija Forda rūpnīcā tika uzsākta automobiļu ražošana pa montāžas līniju. 1926. gadā *General Motors* uzstādīja nozares rekordu — gada apgrozījums sasniedza 1 miljardu ASV dolāru.

## Ģeogrāfija

Tahkvamenonas augšējais ūdenskritumsMičigana robežojas ar Indiānas, Minesotas, Ohaio, Viskonsinas štatiem, Kanādu, kā arī ar četriem Lielajiem ezeriem — Augšezeru, Ēri ezeru, Hūronu un Mičiganu.

## Iedzīvotāji

Saskaņā ar 2020. gada datiem štatā dzīvoja 10 077 331 iedzīvotājs, no kuriem 82,65 % bija baltie un 15,05 % — melnie.

Katoļu baznīca ir lielākā baznīca valstī piekritēju skaita ziņā.

## Lielākās pilsētas

| Vieta | Pilsēta | Iedzīvotāju skaits |
| --- | --- | --- |
| 1 | Detroita | 639 111 |
| 2 | Grandrepidsa | 198 917 |
| 3 | Vorena | 139 387 |
| 4 | Stērlingheitsa | 134 346 |
| 5 | Enārbora | 123 851 |
| 6 | Lansinga | 112 644 |
| 7 | Dīrborna | 109 976 |
| 8 | Klintontaunšipa | 100 513 |
| 9 | Kantona | 98 659 |
| 10 | Livonija | 95 535 |

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Mičigana.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
# Iedzīvotāju blīvums[labot | labot pirmkodu]

Iedzīvotāju blīvums pēc valsts, 2006
**Iedzīvotāju blīvums** jeb **apdzīvotība** ir skaitlisks lielums, kas parāda vidējo iedzīvotāju skaita attiecību pret noteiktu teritorijas vienību (parasti 1 km²). Parasti iedzīvotāju blīvumu aprēķina valstij, pašvaldībai, citai noteiktai teritorijai vai visai Zemei.

Pašlaik uz Zemes dzīvo vairāk nekā 8 miljardi cilvēku (2022. gada dati), un Zemes platība ir 510 miljoni km², tādējādi vidējais apdzīvotības blīvums ir 15,7 cilvēki uz km². Ja tiek ņemta vienīgi sauszemes platība (150 miljoni km²), tad vidēji uz kvadrātkilometra sauszemes dzīvo 53 cilvēki. Jāņem vērā, ka vairāk nekā puse sauszemes ir cilvēkam nepiemērota dzīves vide. Lielākā daļa cilvēku dzīvo netālu no jūras, vietās, kur pieejams dzeramais ūdens.

Latvijas iedzīvotāju blīvums ir 30,8 cilvēki uz km². (2014. gada dati)

Pārapdzīvotība ir pārāk liels iedzīvotāju skaits teritorijā salīdzinājumā ar tajā pieejamajiem resursiem. To izraisa nevienmērīga Zemes apdzīvotība. Pārapdzīvotības ietekmē palielinās antropogēnā slodze, proti, samazinās aramzemes un ūdens resursi, nav brīvu vietu, kur būvēt jaunas ēkas un celtnes, rodas piesārņojums un uzkrājas atkritumi.

## Atsauces
# UTC-5

UTC-5: Zils (decembris), oranžs (jūnijs), dzeltens (visu gadu), gaiši zils - jūras teritorijas
**UTC-5** ir identifikators laika nobīdei no UTC par -5. Šo laiku izmanto:

## Kā standarta laiku

### Centrālamerika

* Meksika (Kintana Roo)
* Panama

### Dienvidamerika

* Brazīlija (Akri, Amazonasas rietumi)
* Kolumbija
* Ekvadora (izņemot Galapagu salas)
* Peru

### Karību jūras baseins

* Kaimanu Salas
* Haiti
* Jamaika

### Ziemeļamerika

* Kanāda
	+ Suthemptonas sala

## Kā standarta laiku ziemā

* Bahamas
* Kuba
* Tērksas un Kaikosas (UK)
* Kanāda
	+ Nunavuta (austrumdaļa), Ontārio un Kvebekas lielākā daļa
* ASV
	+ Konektikuta, Delavēra, Vašingtona, Džordžija, Meina, Mērilenda, Masačūsetsa, Ņūhempšīra, Ņūdžersija, Ņujorka, Ziemeļkarolīna, Ohaio, Pensilvānija, Rodailenda, Dienvidkarolīna, Vērmonta, Virdžīnija, Rietumvirdžīnija
	+ Floridas, Indiānas un Mičiganas lielākā daļa
	+ Kentuki un Tenesī austrumdaļa

## Kā vasaras laiku ziemeļu puslodē

* Kanāda
	+ Manitoba
	+ Nunavuta (centrālā daļa)
	+ Ontārio
* ASV
	+ Alabama, Ārkanzasa, Ilinoisa, Aiova, Luiziāna, Minesota,Misisipi (štats), Misūri (štats), Viskonsina, Oklahoma
	+ Kanzasa, Nebraska, Ziemeļdakota, Dienviddakota (štata lielākā daļa)
	+ Florida, Indiāna, Kentuki, Mičigana (rietumu daļa)
* Meksika, visi štati, izņemot:
	+ Lejaskalifornija
	+ Dienvidu Lejaskalifornija
	+ Čivava
	+ Najarita
	+ Sinaloa
	+ Sonora

## Kā vasaras laiku dienvidu puslodē

* Čīle
	+ Lieldienu sala

## Ārējās saites

* Pilsētas, kuras šobrīd atrodas UTC-5 laika zonā
# Ideoloģija[labot | labot pirmkodu]

Jēdziens ideoloģija radās Franču revolūcijas apstākļos
**Ideoloģija** (franču: *idéologie*; sengrieķu: *idea* 'jēdziens' + *logos* 'mācība') ir jebkura politisko, tiesisko, filozofisko, tikumisko, reliģisko un estētisko uzskatu un nostādņu sistēma, kas ir pamatā politiskas vai sabiedriskas darbības programmām un vairāk vai mazāk atspoguļo kādas grupas vai šķiras ideālus un intereses.

## Definīcija

Kanādiešu psihologs Džordans Pītersons savā darbā "12 dzīves likumi" (*12 Rules For Life: An Antidote to Chaos*) uzsver, ka ideoloģijas nav nekas vairāk kā vienkāršas idejas, kas uz zinātnes vai filozofijas bāzes cenšas izskaidrot apkārtējās pasaules sarežģītību, piedāvājot savus līdzekļus tās uzlabošanai.

## Skatīt arī

* Anarhisms
* Fašisms
* Feminisms
* Kapitālisms
* Merkantilisms
* Sociālisms

## Atsauces

## Ārējās saites
# Politika[labot | labot pirmkodu]

**Politika** (grieķu: *πολιτικά*, *politiká* — ‘valsts darīšanas’) ir sabiedrisks process, kurā dažādas iedzīvotāju interešu grupas, nacionālas un starptautiskas institūcijas, uzņēmumi vai atsevišķi indivīdi, veic darbības savu oficiālu vai neoficiālu varas, ietekmes, ekonomisko vai citu mērķu sasniegšanai. Politika plašākā nozīmē ietver arī aktivitātes, caur kurām cilvēki pieņem, uztur un maina vispārējos noteikumus, kas regulē viņu dzīvi. Politika tādēļ ir ļoti saistīta ar konflikta un sadarbības fenomenu.

Klasiskā politikas izpratne ir cēlusies no Senās Grieķijas un vārds “politika” ir cēlies no vārda polise, kas tiešā tulkojumā no Grieķu valodas nozīmē “pilsētvalsts”. Senajā Grieķijā sabiedrība bija sadalīta vairākās pilsētvalstīs un katrā pilsētvalstī pastāvēja sava pārvaldes sistēma, no tā arī izriet vārds politika - “polises darīšanas” jeb mūsdienu izpratnē “valsts darīšanas”. Jau tā laika darbos tika spriests par sabiedrību un politiku, piemēram, Platona *“Valsts”*, Aristoteļa *“Politika”*. Savā grāmatā "*Politika"* Aristotelis apgalvoja, ka “cilvēks pēc dabas ir politisks dzīvnieks” ar ko viņš uzskatīja, ka tikai politiskā sabiedrībā cilvēks var sasniegt pilnību un dzīvot “labu dzīvi”. Aristotelis uzskatīja, ka politika ir ētiska aktivitāte, kuras virsuzdevums ir taisnīgas sabiedrības veidošana, savukārt Platons bija skarbs demokrātijas kritiķis un savā darbā apgalvoja to, ka varai būtu jāpieder izglītotajai elitei, karaļiem-filozofiem.

Politika sevī ietver arī procesu, caur kuru valsts piešķir atbalstu, apbalvojumu vai sodu, reaģējot pret notikumiem sabiedrībā vai sabiedrības spiediena. Šādi politika tiek īstenota ar formālu vai autoratīvu lēmumu, kas liek pamatus rīcības plānam, kas ir saistošs visai sabiedrībai.

Politikas studijas pēc būtības pēta valsts pārvaldi vai plašākā kontekstā to, kā tiek īstenota varas un autoritātes pielietošana . Zinātnes nozare, kurā tiek pētīta politika, ir politoloģija. Ir izšķiramas vairākas pieejas politikas pētniecībā kā zinātņu nozarē, piemēram, politiskā filozofija – normatīvā pieeja, kā arī empīriskā pieeja, kuras ietvaros pēta institūcijas un struktūras (institucionālisms), uzvedības analīze (biheiviorisms, racionālās izvēles teorija) un citas pētniecības pieejas.

Tiek atšķirta iekšpolitika un ārpolitika, iezīmējot atšķirību starp to, kas notiek valsts iekšienē un kas notiek attiecībās starp valstīm. Šis iekšpolitikas un ārpolitikas sadalījums ir uzturējis arī studiju disciplīnas – politikas zinātne un starptautiskās attiecības. Tomēr globalizācijas ietekmē, kuras pamatā ir starpvalstu attiecības un valstu atkarība vienai no otras, mazinās šo divu nošķīrumu nozīmība.

Politisko procesu sākšanās priekšnosacījums ir sabiedrības strukturēšanās neolītiskās revolūcijas laikā un līdz ar to atšķirīgu interešu veidošanās dažādās iedzīvotāju grupās.

## Atsauces
# Demokrātija[labot | labot pirmkodu]

**Demokrātija** (grieķu: *δημοκρατία*, *demokratía*; *δῆμος*, *dẽmos* — ‘tauta’, *κράτος*, *krátos* — ‘vara’) ir valsts pārvaldes forma, kurā varu īsteno tauta (tiešā demokrātija) vai tās ievēlēti pārstāvji (pārstāvnieciskā demokrātija). Pārstāvnieciskā demokrātija bieži vien ir saistīta ar republiku. Demokrātiskā valstī katram pilsonim ir tiesības piedalīties savas valsts pārvaldīšanā, un tas ir izdarāms balsojot vēlēšanās. Atsevišķu valstij svarīgu lēmumu vai likumu pieņemšanā vai grozīšanā iespējams arī visu pilsoņu balsojums (referendums). Mūsdienās pastāv galvenokārt pārstāvnieciskā demokrātija, kad tauta ievēl pārstāvjus, kas gatavo un pieņem lēmumus tās vārdā.

Vēlēšanās katrs pilsonis var atdot savu balsi, tādā veidā realizējot demokrātijas principu, ka vara pieder tautaiValstī, pastāvot demokrātijai, procesus kontrolē pilsoniskā sabiedrība, valsts garantē pilsoniskās sabiedrības suverenitāti un nodrošina tās iekšējo pretrunu risināšanas atklātumu un tiesiskumu. Demokrātijas divi svarīgākie principi ir vienlīdzība un brīvība.

## Demokrātijas veidi

Pasaulē izplatītākais demokrātijas veids ir pārstāvnieciskā demokrātija. Pastāv arī citi demokrātijas veidi, kā tiešā demokrātija, liberālā demokrātija, radikālā demokrātija, sociālā demokrātija, totalitārā demokrātija un citi demokrātijas veidi.

### Pārstāvnieciskā demokrātija

Pārstāvnieciskā jeb reprezentatīvā demokrātija nozīmē, ka pilsoņi balso par noteiktiem cilvēkiem un politiskām partijām, lai tie viņus pārstāvētu un pieņemtu valstij nozīmīgus lēmumus.

### Tiešā demokrātija

Tiešajā demokrātijā valstij visus svarīgos lēmumus īsteno tauta. Tiešā demokrātija bija populāra Senās Grieķijas pilsētvalstī Atēnās. Mūsdienās tiešās demokrātijas iezīmes ir atrodamas Šveices kantonos Apencellē-Innderrodenē un Glarusā.

## Demokrātijas vēsture

Demokrātijas pirmsākumi ir meklējami pirmajos valstiskajos veidojumos Senajā Grieķijā aptuveni 6. gadsimtā p.m.ē. Senajā Grieķijā dominēja tiešā demokrātija, kad visus nozīmīgos lēmumus pieņēma un īstenoja tauta. Tika rīkotas tautas sapulces, kurā ikvienam pilsons, kas vecāks par 20 gadiem, varēja balsot. Tautas sapulcēs tika pieņemti likumi, rīkojās ar valsts kasi, pieteica karus un pasludināja mieru. Ja konkrēts lēmums ieguva balsu vairākumu, tas tika īstenots.

17. un 18. gadsimtā izveidojās jauns demokrātijas modelis — aizsardzības demokrātija, kas stipri atšķīrās no Senajā Grieķijā piekoptā demokrātijas veida. Tajā uzsvars tika likts uz katra indivīda brīvības palielināšanu un tās mērķis bija dot cilvēkiem dzīvot tā, kā viņi to vēlas. Viens no šī modeļa lielākajiem aizstāvjiem bija angļu filozofs Džons Loks.

Mūsdienās dominējošā demokrātijas forma ir pārstāvnieciskā demokrātija, kad pilsoņi ievēl noteiktas politiskās partijas, kas pārstāv viņu intereses.

## Atsauces

## Skatīt arī

* Valsts pārvaldes forma

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Demokrātija.
# Kreisā politika

**Kreisā politika** ir valsts sociālās politikas forma, kas kā mērķi deklarē pilsoņu sociālo vienlīdzību. Visbiežāk šo terminu lieto politisku partiju klasificēšanai, norādot uz partijas sociālās darbības virzienu. Pretēja ir labējā politika.

Pie kreisajiem novirzieniem pieder sociāldemokrātija, sociālisms, sociālais liberālisms, sociālais anarhisms, marksisms, komunisms, anarhokomunisms, progresīvisms un citi.

## Kreisā politika Latvijā

1899. gadā dibināta Rīgas sociāldemokrātiskā organizācija, 1900. gadā Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienība, bet 1903. gadā — Latviešu sociāldemokrātu savienība. 1904. gada 20. jūnijā visas atsevišķās sociāldemokrātiskās organizācijas Latvijā izveidoja nelegālu Latviešu sociāldemokrātisko strādnieku partiju (LSDSP). 1905. gada beigās LSDSP bija vairāk nekā 10 000 biedru, partijas programmā partija prasīja pašnoteikšanās tiesības visām Krievijas tautām, provincēm, plašu politisku un saimniecisku pašvaldību (autonomiju), vienlīdzīgas tiesības visām valodām gan sabiedriskajā dzīvē, skolās, tiesās, valdības un pašvaldības iestādēs, kā arī visu pilsoņu pilnīgu vienlīdzību, nelūkojot uz to dzimumu, ticību un tautību. Partijai bija nozīmīga loma 1905. gada revolūcijā, pēc tās apspiešanas daļu tās līderu ieslodzīja vai noɡalināja, bet daļa devās bēɡļu ɡaitās. 1906. gadā LSDSP paliekas iekļāvās Krievijas sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (KSDSP) sastāvā kā autonoma Latvijas Sociāldemokrātija (LSD). Pēc Latvijas valsts pasludināšanas LSDSP atkal guva lielu popularitāti, līdz 1934. gada Ulmaņa apvērsumam LSDSP bija visvairāk pārstāvētais politiskais spēks Saeimā, partija bija pārstāvēta un vadīja daudzas pašvaldības.

Pēc Latvijas okupācijas varu pārņēma Latvijas komunistiskā partija, kuru 1940. gada 8. oktobrī iekļāva VK(b)P sastāvā un līdz 1952. gadam sauca par LK(b)P. Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1989. gadā atjaunoja LSDSP darbību Latvijā, vēlāk kā kreisā novirziena partija izveidojās Saskaņas centrs. 14. Saeimas vēlēšanās 5% vēlēšanu barjeru pārvarēja partija Progresīvie.

### Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Kreisā politika.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
# Labējā politika

**Labējā politika** ir valsts sociālās politikas forma, kas noteiktu sabiedrības noslāņošanos atzīst kā dabisku un neizbēgamu. Visbiežāk šo terminu lieto politisku partiju klasificēšanai, norādot uz partijas sociālās darbības virzienu. Pretēja ir kreisā politika.

Pie labējām ideoloģijām tradicionāli pieder konservatīvisms, kristīgā demokrātija, nacionālā demokrātija, nacionālais liberālisms, konservatīvais liberālisms, ekonomiskais liberālisms, labējais populisms, labējais liberālisms, savukārt pie galēji labējām ideoloģijām pieder ultranacionālisms, fašisms (tostarp nacionālsociālisms) un citas.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Labējā politika.
# Revolūcija[labot | labot pirmkodu]

**Revolūcija** politikā ir būtiska, parasti strauja un vardarbīga valsts vai sabiedriskās iekārtas maiņa, reizēm organizēta sacelšanās ar tiesisku mērķi. Tā ir viena no attīstības pusēm (blakus un pretstatā evolūcijai), kurai raksturīgs daļējs attīstības nepārtrauktības pārrāvums. Pats galvenais revolūcijas mērķis ir radīt jaunas tiesības pastāvošo vietā. Revolūcijas tiesiskais pamats ir tiesības uz dabiskajām tiesībām.

Haoss revolūcijā parasti rodas tad, ja tā ir vardarbīga. Revolūcijas attīstību var prognozēt no cēloņiem — pazeminās tiesiskā apziņa, rodas nihilisms, ārējā konstitūcija ir uzspiesta. Galvenais spēks revolūcijā ir informācija, tāpēc revolucionāri vispirms cenšas ieņemt TV un radio raidītāju atrašanās vietas. Sabiedrība nekad nav un nevar būt vienaldzīga pret revolūciju — ir tikai noliedzēji un atbalstītāji. Pēc revolūcijas parādās tās atplūdi vienlaicīgi ar likumdošanas uzlabošanu un informācijas pieejamību.

Politikā šo jēdzienu lieto kopš 17. gadsimta, kad tā apzīmēja karaļa varas atjaunošanu — "Slaveno revolūciju". Mūsu dienās to nosauktu par kontrrevolūciju — vecās kārtības atjaunošanu. Līdz tam terminu parasti lietoja astroloģijā, alķīmijā un dabaszinātnēs. Tā, Nikolajs Koperniks savu darbu "Par debess sfēru griešanos" latīniski nosauca par "*De revolutionibus orbium coelestium*".

## Klasifikācija

### Revolūciju veidi

* sociālā revolūcija — kādas sabiedriskās iekārtas pamatpretrunas atrisinājums, kurā sabiedrība pāriet jaunā, augstākā kvalitātē; vēsturiski ilgstoša norise, kurā visa sabiedrība pārvēršas; ir reformas un apvērsumi;
* politiskā revolūcija — sociālās revolūcijas daļa, kad ar atrisinājumu tiek izveidota jauna politiskā iekārta; valsts pāreja jauna politiskā spēka rokās.

### Revolūcijas raksturs

* pozitīvs — izmaina politisko iekārtu, tiesības paliek nemainīgas;
* sociāls — izmaina tiesības;
* sociāli pozitīvs — mainās gan politiskā iekārta, gan tiesības.

## Revolūcijas

* Franču revolūcija (1789)
* 1905. gada revolūcija (1905) — neveiksmīga sacelšanās pret Krievijas caru Nikolaju II
* Februāra revolūcija (1917) — sacelšanās pret Krievijas caru Nikolaju II
* Oktobra revolūcija (1917)
* Novembra revolūcija (1918—1919) — gāza ķeizaru, izveidojot Veimāras Republiku
* "Rūpnieciskā revolūcija"

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Revolūcija.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Stanfordas Filozofijas enciklopēdijas raksts (angliski)