# Ģermāņu valodas[labot | labot pirmkodu]

Ģermāņu valodas izplatība pasaulē
  Valstis, kurās pirmā valoda lielākajai daļai iedzīvotāju ir ģermāņu valoda
  Valstis vai reģioni, kur ģermāņu valoda ir oficiālā valoda, bet nav galvenā valoda
  Valstis vai reģioni, kur ģermāņu valodai nav oficiāla statusa, bet tā ir ievērojama, t.i., tiek lietota dažās dzīves jomās un/vai tiek runāta vietējās minoritātes vidū

Ģermāņu valodu izplatība Eiropā
  Nīderlandiešu (lejasfrankoņu, rietumģermāņu)
  Lejasģermāņu (rietumģermāņu)
  Centrālģermāņu (augšģermāņu, rietumģermāņu)
  Augšģermāņu (augšģermāņu, rietumģermāņu)
  Angļu (anglofrīzu, rietumģermāņu)
  Frīzu (anglofrīzu, rietumģermāņu)
  Austrumskandināvu
  Rietumskandināvu
  Līnija, kas atdala ziemeļģermāņu un rietumģermāņu valodas

**Ģermāņu valodas** pieder pie indoeiropiešu valodu saimes. Ģermāņu valodas iedala rietumģermāņu un ziemeļģermāņu valodās.
Pie rietumģermāņu valodām pieder:

* angļu
* vācu
* frīzu
* luksemburgiešu
* nīderlandiešu
* afrikandu
* jidišs
* skotu valoda

Pie ziemeļģermāņu valodām savukārt pieder:

* dāņu
* fēriešu
* islandiešu
* norvēģu
* zviedru valoda

## Vēsture

Ģermāņu valodu vēsture saistīta ar protoģermāņu valodu, kas izveidojās no protoindoeiropiešu valodas ziemeļu atzara. Tās runātāji, visticamāk, dzīvoja Ziemeļeiropā — Skandināvijas dienvidos, Jitlandē un Baltijas jūras dienvidu piekrastē. Protoģermāņu valoda nav tieši rakstiski fiksēta, bet tiek rekonstruēta ar salīdzināmi vēsturiskās valodniecības metodēm.

Ģermāņu valodas no citām indoeiropiešu valodām atšķīrās ar vairākām skaņu pārmaiņām. Nozīmīgākā no tām ir Grimma likums, kas apraksta indoeiropiešu līdzskaņu pārvērtības protoģermāņu valodā. Vēlāk šīs pārmaiņas papildināja Vernera likums, kas izskaidroja šķietamus izņēmumus Grimma likumā.

Agrīnie ģermāņi bija pazīstami romiešu un grieķu autoriem. Antīkajos avotos pieminētas dažādas ģermāņu ciltis, piemēram, goti, vandāļi, langobardi, franki, sakši, angļi, jīti un citas. Šajā laikā ģermāņu valodas vēl nebija plaši rakstiski fiksētas, taču tās jau bija sadalījušās vairākos dialektos.

Pirmais plašākais ģermāņu valodas rakstiskais piemineklis ir gotu valodas Bībeles tulkojums 4. gadsimtā, ko saista ar bīskapu Vulfilu. Šis teksts pierakstīts ar gotu alfabētu un ir svarīgs avots agrīno ģermāņu valodu izpētē. Gotu valoda piederēja pie austrumģermāņu valodām, kas vēlāk izzuda.

Agrīnajā viduslaiku periodā ģermāņu valodas iedalījās trīs galvenajās grupās: austrumģermāņu, ziemeļģermāņu un rietumģermāņu valodās. Austrumģermāņu valodas, tostarp gotu, vandāļu un burgundu valoda, pakāpeniski izzuda. Ziemeļģermāņu un rietumģermāņu valodas turpināja attīstīties un kļuva par mūsdienu ģermāņu valodu pamatu.

Ziemeļģermāņu valodu vēsture saistīta ar senskandināvu jeb sennorvēģu valodu, kas vikingu laikmetā izplatījās Skandināvijā, Islandē, Fēru salās, Grenlandē un daļā Britu salu. No tās vēlāk attīstījās islandiešu valoda, fēru valoda, norvēģu valoda, dāņu valoda un zviedru valoda.

Rietumģermāņu valodu attīstībā būtiska nozīme bija franku, sakšu, angļu, frīzu un citu cilšu migrācijām. Angļi, sakši un jīti 5.–6. gadsimtā pārcēlās uz Britāniju, kur viņu dialekti kļuva par senangļu valodas pamatu. No senangļu valodas vēlāk attīstījās angļu valoda.

Kontinentālajā Eiropā rietumģermāņu dialekti attīstījās vairākos virzienos. Augšvācu dialektos notika augšvācu līdzskaņu pārbīde, kas tos nošķīra no lejasvācu un citām rietumģermāņu valodām. No šīm tradīcijām vēlāk izveidojās vācu valoda, nīderlandiešu valoda, afrikandu valoda, frīzu valoda, lejasvācu valoda un citas.

Viduslaikos ģermāņu valodu rakstiskā lietošana paplašinājās. Latīņu valoda joprojām dominēja baznīcā, zinātnē un administrācijā, tomēr vietējās ģermāņu valodas arvien biežāk tika izmantotas likumos, hronikās, reliģiskajos tekstos un literatūrā. Šajā laikā radās nozīmīgi teksti senangļu, sennorvēģu, senaugšvācu un sensakšu valodā.

16. gadsimtā reformācija būtiski ietekmēja ģermāņu valodu attīstību. Mārtiņa Lutera Bībeles tulkojums vācu valodā palīdzēja nostiprināt jaunaugšvācu literāro normu. Līdzīgi reliģiskie tulkojumi un drukas izplatība veicināja arī citu ģermāņu valodu standartizāciju.

Agrīnajos jaunajos laikos un jaunajos laikos ģermāņu valodas izplatījās ārpus Eiropas. Angļu valoda kļuva par globālu valodu Britu Impērijas kolonizācijas, tirdzniecības un vēlāk ASV politiskās un ekonomiskās ietekmes dēļ. Nīderlandiešu valoda ietekmēja vairākus reģionus koloniālās tirdzniecības laikā, un no tās Dienvidāfrikā attīstījās afrikandu valoda.

19. un 20. gadsimtā ģermāņu valodas tika sistemātiski pētītas vēsturiskajā valodniecībā. Tika rekonstruēta protoģermāņu valoda, pētīti skaņu likumi, dialektu vēsture un seno rakstu pieminekļi. Ģermāņu valodu salīdzināmā izpēte kļuva par nozīmīgu indoeiropiešu valodniecības daļu.

Mūsdienās ģermāņu valodas ir viena no nozīmīgākajām indoeiropiešu valodu grupām. Tās lieto Eiropā, Ziemeļamerikā, Austrālijā, Dienvidāfrikā un citur pasaulē. Lielākās ģermāņu valodas pēc runātāju skaita ir angļu valoda, vācu valoda, nīderlandiešu valoda, zviedru valoda, afrikandu valoda, dāņu valoda un norvēģu valoda.

## Skatīt arī

* Ģermāņi

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ģermāņu valodas.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)