Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Dzenbudisms

**Dzenbudisms** ir mahājānas virziens, kas ir radies un attīstījies Ķīnā un saistīts ar mūku Bodhidharmu.

## Etimoloģija

Vārds "dzen" cēlies no sanskrita (sanskritā: ध्यान, *dhyāna* — 'koncentrēšanās, meditēšana'), kas ķīniešu valodā aizgūts kā "čaņ" (ķīniešu: 禅, *chán*), tāpēc latviešu valodā dažkārt lieto arī atveidojumu no ķīniešu valodas — **čaņbudisms**. Rietumos lietotā dzenbudisma terminoloģija tradicionāli ņemta no japāņu valodas.

## Mācības

Dzenbudisms ir darmas mācības paveids, kas uzsver iespēju sasniegt apskaidrību vienas dzīves laikā gan meditācijas, gan pēkšņas apskaidrības ceļā. Prakse ietver sēdošu dzedzena meditāciju (japāņu: 座禅), sūtras skaitīšanu un koanu mācības.

## Dzenbudisms Japānā

12. un 13. gadsimtā dzenbudisms izplatījās Japānā un ir saistīts ar mūka Dogena Zendži nopelniem. Dzena vēstures autoritāte Daisets Teitaro Sudzuki (*Daisetz Teitaro Suzuki*) savā klasiskā pētījumā "Dzens un Japānas kultūra" apraksta dzena ietekmi uz bušido, haiku, tējas ceremoniju un dabas mīlestību. Rakstīts, ka Otrajā pasaules kara laikā Japānas mūku hierarhija atbalstīja militārismu.

## Dzenbudisms Rietumos

Sojens Šaku, Japānas dzenbudistu abats un Rindzai skolas meistars bija pirmais dzena skolotājs, kas mācīja ASV.
Pēc otrā pasaules kara amerikāņu mūks Filips Kaplo uzrakstīja rietumu dzena klasiku, grāmatu "Trīs dzena balsti" (*The Three Pillars of Zen*), kas tulkota 12 valodās.
Rakusu priekšauts apliecina, ka budists ir pieņēmis patvērumu Trīs dārgumos.

Dzenbudistu mūks ar rakusu priekšautu
## Dzenbudisms Latvijā

Korejieša mūka un dzenbudisma meistara Suns Sans (korejiešu: 숭산) *Kwan Um Zen* organizācija dibinājusi Rīgas Dzena centru.[*nepieciešama atsauce*]

## Dzenbudisms tulkotā literatūrā

* Šinrjū Sudzuki, Prāts, iesācēja prāts — Zvaigzne ABC, ISBN 978-9934-0-2820-5
* Džeks Keruaks, Dharmas blandoņas — AGB:Rīga, 2005
* Roberts Pirsigs, Dzens un motociklu tehniskās apkopes māksla: 2005

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* Sudzuki grāmatas priekšvārds (latviski)
* The Zen Site
* Rīgas Dzen centrs
# Dzjiņu dinastija (265—420)

**Dzjiņu dinastija** bija Senās Ķīnas imperatoru dinastija, kas valdīja laika posmā no 265. līdz 420. gadam, Sešu dinastiju laika vidusposmā. Dinastija izveidojās Trīs valstu posma beigās, pastāvēja Sešpadsmit karalistu laikā un tās sabrukums aizsāka Ziemeļu un Dienvidu dinastiju posmu. Dzjiņu dinastijas varu raksturo iekšējā nestabilitāte un ārējie draudi. Dinastijas vēsturi dala divos posmos — rietumu Dzjiņu (265—316) un austrumu Dzjiņu (317—420). Lai atšķirtu šo dinastiju no vēlāk sekojošajām Dzjiņu dinastijām, šo periodu sauc arī par divu Dzjiņu un *Sima Dzjiņ* laiku.

Dinastiju dibināja Sima Jaņ (Vudi), kura galvaspilsēta atradās Luojaņā, bet austrumu Dzjiņu valsti izveidoja Sima Žui (Juaņdi) ar galvaspilsētu *Jiankang*, netālu no mūsdienu Naņdzjinas.

Pēc tam, kad 280. gadā Sima Jaņ izdevās atkalapvienot Ķīnu, stabilitāte turpinājās tikai desmit gadus. Pēc garā vājā imperatora Sima Džuna (Hueidi) kāpšanas tronī sākās valdošās ģimenes iekšējās intrigas un politiskās sazvērestības par tiesībām iegūt reģenta posteni, sākās Astoņu prinču karš, ar ko apzīmē imperatora onkuļu un tuvāko radinieku cīņas par varu laikā no 291. līdz 306. gadam. Savstarpējo cīniņu novājināto valsti no 304. līdz 316. gadam satricināja Piecu barbaru sacelšanās, kas ir nosaukums karam, kura laikā valsts ziemeļus ieņēma nomadu ciltis.

316. gadā Dzjiņu galms bēga uz Ķīnas dienvidiem, kur aiz Huaihe upes tiem izdevās noturēties vēl simts gadus. Šo gadu uzskata par dienvidu Dzjiņu un Sešpadsmit karaļvalstu perioda sākumu. Galma bēgšanai no barbariem sekoja milzīgas civiliedzīvotāju masas, kas no valsts centrālās daļas apmetās dienvidos, tādējādi veicinot Dienvidķīnas attīstību. Austrumu Dzjiņu imperatoru vara bija vāja, jo tie balstījās uz vietējo augstmaņu ģimeņu militāro spēku. Lai arī Dzjiņu armijai 383. gadā izdevās atvairīt ziemeļu uzbrukumu un atgūt ievērojamas valsts teritorijas, sākās dažādu ambiciozu karavadoņu dumpji, kas noveda pie dinastijas beigām un Ziemeļu un Dienvidu dinastijas perioda sākuma.

* Dzjiņ valsts 280. gadā
* Ķīnas dalījums 376. gadā
* Sarkanā līnija iezīmē atgūto teritoriju pēc 383. gada uzvaras
* Ķīnas dalījums 400. gadā

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Dzjiņu dinastija.

* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Honsju

| Honsju |
| --- |
|
本州 *Honshū* |
| Honsju sala Japānas arhipelāga centrā |
| Ģeogrāfija |
|  |
| Izvietojums |
Austrumāzija |
| Koordinātas | ﻿ / ﻿ |
| Arhipelāgs |
Japānas arhipelāgs |
| Platība |
230 500 km² |
| Garums |
1300 km |
| Platums |
230 km |
| Krasta līnija |
5450 km |
| Augstākais kalns |
Fudzi 3776 m |
| Administrācija |
|  Japāna |
| Prefektūras |
Aiči, Akita, Aomori, Čiba, Fukui, Fukusima, Gifu, Gunma, Hirosima, Hjogo, Ibaraki, Išikava, Ivate, Jamagata, Jamaguči, Jamanaši, Kanagava, Kioto, Mie, Mijagi, Nagano, Nara, Ņiigata, Okajama, Osaka, Saitama, Šiga, Šimane, Šidzuoka, Točigi, Tojama, Tokija, Tottori |
| Lielākā pilsēta |
Tokija (12 570 000) |
| Demogrāfija |
| Iedzīvotāji |
98 352 000 (1990) |
| Pamatiedzīvotāji |
japāņi |
|  **Honsju Vikikrātuvē** |

**Honsju** (本州 *Honshū*) ir lielākā no lielajām Japānas salām. Tā ir arī 7. lielākā pasaules sala pēc platības un 2. lielākā pēc iedzīvotāju skaita (pirmā ir Java). Šī sala sastāda ~60% no Japānas teritorijas. Honsju ar visām pārējām Japānas salām savieno tuneļi un/vai tilti. Administratīvi Honsju 34 prefektūras iedala 5 reģionos (pārējās salās katrā ir tikai viens reģions).

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Honsju.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Šikoku

| Šikoku |
| --- |
|
四国 |
| Akabošijamas kalna ainava |
| Ģeogrāfija |
|  |
| Izvietojums |
Austrumāzija |
| Koordinātas | ﻿ / ﻿ |
| Arhipelāgs |
Japānas arhipelāgs |
| Platība |
18 297,78 km² |
| Garums |
260 km |
| Platums |
50—155 km |
| Augstākais kalns |
Išidzuči 1982 m |
| Administrācija |
|  Japāna |
| Japānas prefektūras | * Ehimes prefektūra
* Kagavas prefektūra
* Koči prefektūra
* Tokusimas prefektūra
 |
| Lielākā pilsēta |
Macujama |
| Demogrāfija |
| Iedzīvotāji |
3 845 534 (2015) |
| Blīvums |
210,1/km² |
| Pamatiedzīvotāji |
japāņi |
|  **Šikoku Vikikrātuvē** |

**Šikoku**, arī **Sikoku** (japāņu: 四国, izrunā: /ɕiko̞kɯ̟ᵝ/ — ‘četras valstis’), ir viena no četrām lielajām Japānas salām, mazākā un retāk apdzīvotā no tām. Salas dienvidu krastu apskalo Klusais okeāns, ziemeļu — Seto jūra (Japānas iekšējā jūra). Rietumos Bungo šaurums to šķir no Kjusju salas, bet austrumos Kii šaurums šķir no Honsju. Tā ir 50. lielākā sala pasaulē. Šikoku salas platība ir 18 297,78 km2.

## Reģions

Šikoku reģionu veido Šikoku sala un apkārt esošās mazākas salās. Reģiona kopējā platība ir ap 18 800 km2. Tas ietver četras Japānas prefektūras — Ehimes, Kagavas, Koči un Tokusimas prefektūru. Šikoku ar Honsju salu ir savienota ar trīs tiltiem. Pirmais no tiem ir Onaruto tilts (Lielais Naruto tilts), kuru pabeidza celt 1985. gadā. 1988. gadā atklāja Lielo Seto tiltu, bet 1999. gadā atvēra Nisiseto maģistrāli.

2015. gadā Šikoku dzīvoja 3,85 miljoni iedzīvotāju. Lielākās pilsētas Šikoku salā ir Macujama (515 tūkstoši iedzīvotāju), Takamacu (419 tūkstoši), Koči (343 tūkstoši), Tokusima (266 tūkstoši), Imabari (171 tūkstotis), Ņiihama (123 tūkstoši), Saidžjo (113 tūkstoši) un Marugame (111 tūkstoši).

## Ģeogrāfija

Šikoku reljefa karte
Šikoku atrodas Japānas dienvidrietumos, to ziemeļos apskalo Seto jūra, austrumos — Kii šaurums, dienvidos — Klusais okeāns, bet rietumos — Bungo šaurums. Salas reljefs galvenokārt ir kalnains, salas centrā atrodas Šikoku kalni. Salas vidējais augstums virs jūras līmeņa ir 151 metrs. Augstākais punkts virs jūras līmeņa ir Išidzuči (1982 m).

## Klimats

Šikoku pēc Kepena klimata klasifikācijas valda mitrs subtropu klimats. Vissausākais ir janvāra mēnesis, bet jūnijs, jūlijs, augusts un septembris ir lietainie mēneši. Gaisa temperatūra svārstās vidēji no 1,3 °C janvārī līdz 23,7 °C jūlijā.

## Kultūra

Viens no populārākajiem Šikoku iedzīvotāju ēdieniem ir *sanuki udon* — no nūdelēm gatavots ēdiens.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Šikoku.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
# Aomori prefektūra

|  |
| --- |
| **Aomori prefektūra *Aomori-ken |
| 青森県 |
| —  **Japānas perfektūra**  —  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Emblēma** |

 |
|  |
| Pārvaldes centrs
  | Aomori
 |
| Oficiālā valoda
  | japāņu
 |
| Valsts
  |  Japāna |
| Reģions
  | Tohoku
 |
| Sala
  | Honsju
 |
| **Platība**  |
|  - Kopējā
  | 9 606,26 km² |
| **Iedzīvotāji** (2017) |
|  - Kopā | 1 278 581 |
|  - Blīvums | 133,1/km² |
| Laika josla | JST (UTC+9)
  |
| **Mājaslapa:** www.pref.aomori.lg.jp |
|  **Aomori prefektūra Vikikrātuvē** |

**Aomori** (japāņu: 青森県, *Aomori-ken*) ir prefektūra Japānā, kas atrodas Tohoku reģionā, Honsju salā. Tā robežojas ar Akitas prefektūru un ar Ivates prefektūru dienvidos. Prefektūras administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Aomori.

Prefektūras kopējā platība ir 9 606,26 km² un tā sīkāk sastāv no astoņiem rajoniem, 40 pasvaldībām un desmit pilsētām. Pēc 2017. gada datiem prefektūrā dzīvo 1 278 581 iedzīvotāji. Tā ir astotā lielākā prefektūra pēc platības un trīsdesmit pirmā lielākā pēc iedzīvotāju skaita. 12% no prefektūras teritorijas aizņem nacionālie parki un dabas liegumi.
# Kobe

| Kobe  |
| --- |
| pilsēta |
| 神戸 |
|  |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Emblēma** |

 |
| KobeRādīt kartē "Japāna"KobeRādīt kartē "Āzija" |
|
Koordinātas: ﻿ / ﻿ |
| Valsts |  Japāna |
| Prefektūra |  Hjogo prefektūra |
| Dibināta |
1889. gada 1. aprīlī |
| Platība |
|  • Kopējā |
552,23 km2 |
| Iedzīvotāji
(2021) |
|  • kopā |
1 521 707 |
|  • blīvums |
2 740,1/km² |
| Laika josla |
JST (UTC+9) |
| Pasta indekss | 650-8570 |
| Mājaslapa | www.city.kobe.lg.jp |
|  **Kobe Vikikrātuvē** |

**Kobe** (japāņu: 神戸, izrunā: /ko̞ːbe̞/) ir pilsēta Japānā, Hjogo prefektūras administratīvais centrs un viena no nozīmīgākajām ostas pilsētām Japānā. 2021. gadā Kobē dzīvoja 1,51 miljons iedzīvotāju, līdz ar to tā ir septītā lielākā pilsēta Japānā. Kobe atrodas Honsju salas dienvidos, Osakas līča ziemeļos. Kobe kopā ar Osaku un Kioto veido Keihanšinas metropoli.

Kobe ir Rīgas sadraudzības pilsēta. Tā ir dāvinājusi Rīgai sadraudzības pulksteni, Kobes vārdā tika pārsaukts Meteora dārzs Rīgā. 1996. gadā Rīgas Zooloģiskais dārzs Kobes Odži (*Ouji*) zooloģiskajam dārzam dāvināja ziloņu mātīti Zuzi, kas ir līdz šim vienīgais Rīgas Zoo dzimušais zilonis.

## Ģeogrāfija

Kobe atrodas Hjogo prefektūras dienvidaustrumos, Osakas līča ziemeļos. Pilsētas teritorijā atrodas Roko kalni, kuras augstākais punkts (931,25 m) ir arī Kobes augstākais punkts virs jūras līmeņa. Roko kalni veido dabisku robežu starp Kobi un tās piepilsētām. Pilsētas apdzīvotākā daļa atrodas līdzenajā teritorijā starp Roko kalniem un Osakas līci.

## Administratīvais iedalījums

Kobes jurisdikcijā atrodas 9 pilsētas rajoni (apkaimes): Nisi, Kita, Tarumi, Suma, Nagata, Hjogo, Čuo, Nada un Higasinada.

Higasinada
Nada
Hjogo
Nagata
Suma
Tarumi
Kita
Čuo
Nisi

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Kobe.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Hanshin Tigers[labot | labot pirmkodu]

| Hanshin Tigers |
| --- |
|  |
| Nosaukums latviski |
Hansinas tīģeri |
| Sporta veids |
beisbols |
| Pilsēta |  Nisinomija, Hjogo prefektūra, Japāna |
| Līga | *Nippon Professional Baseball* |
| Konference |
Centrālā līga |
| Dibināts |
1935. gada 10. decembrī |
| Stadions | *Hanshin Koshien Stadium* (1936–pašlaik) |
| Krāsas |
dzeltens, melns, balts                |
| Nosaukuma vēsture |
| 1935–1940 |
Osaka Tigers |
| 1940–1944 |
Hanshin Club |
| 1946–1960 |
Osaka Tigers |
| 1961–pašlaik |
Hanshin Tigers |

Hanshin Tigers (japāņu: 阪神タイガース, *Hanshin Taigāsu* — ‘Hansinas tīģeri’) ir beisbola klubs, kas spēlē Japānas augstākajā līgā — *Nippon Yakyū Kikō*. Kluba bāzes pilsēta ir Nisinomija, atrodas Hjogo prefektūrā. Kluba īpašnieks ir uzņēmums *Hanshin Electric Railway*. *Hanshin Tigers* ir otrs vecākais beisbola klubs Japānā, tas dibināts 1935. gadā kar nosaukumu *Osaka Tigers*, vēlāk pārsaukts par *Hanshin Club*, tad atkal *Osaka Tigers*, bet kopš 1961. gada kluba nosaukums ir *Hanshin Tigers*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Hanshin Tigers.
# Ēģiptiešu hieroglifi

| Ēģiptiešu hieroglifi |
| --- |
| Tips | logogrāfiska rakstība |
| Valodas | Senā Ēģipte |
| Laika periods | 3200. gads p.m.ē. — 400. gads m.ē. |
| Raksta virziens | no labās uz kreiso |
| Atvasinātās sistēmas | hieratika, dēmotika, protosīnājas raksts, Meroes raksts |
| Unicode rangs | Egyptian Hieroglyphs |
| ISO 15924 | Egyp (050) |
|  |
|

**Ēģiptiešu hieroglifi** (ēģiptiešu: *sš n mdw nṯr* — ‘dieva vārdi’) ir formālā rakstība, kas tika izmantota Senajā Ēģiptē. Tajā ir gan logogrāfiski, gan alfabētiski elementi. Tā bija viena no rakstībām, kas tika izmantota ēģiptiešu valodas pierakstīšanai sākot ar 4. tūkstošgadi p.m.ē. līdz Senās Romas valdīšanas laikam Ēģiptē.

1799. gadā Napoleona karaspēka atrastais Rozetas akmens, uz kura ir vienāds teksts ēģiptiešu valodā hieroglifu un dēmotiskajā rakstā, kas papildināti ar tulkojumu sengrieķu valodā, ļāva uzsākt ēģiptiešu hieroglifu atšifrēšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Ēģiptiešu hieroglifi.

* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)
# Kitakjusju

| Kitakjusju  |
| --- |
| pilsēta |
| 北九州市 |
|  |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Emblēma** |

 |
| Kitakjusju |
|
Koordinātas: ﻿ / ﻿ |
| Valsts |  Japāna |
| Prefektūra |
Fukuokas prefektūra |
| Platība |
|  • Kopējā |
487,71 km2 |
| Iedzīvotāji
(2020) |
|  • kopā |
935 084 |
|  • blīvums |
1 949,2/km² |
| Laika josla |
UTC+9 |
| Mājaslapa | www.city.kitakyushu.lg.jp |
|  **Kitakjusju Vikikrātuvē** |

**Kitakjusju** (japāņu: 北九州市, *Kitakyūshū-shi*) ir pilsēta Japānā. Atrodas Kjusju salas ziemeļos. Pilsētas nosaukums burtiskā tulkojumā no japāņu valodas nozīmē "Kjusju ziemeļu pilsēta". 2017. gadā pilsētā dzīvoja 951 tūkstotis cilvēku.

Vietā, kur atrodas Kitakjusju, savulaik atradās senā pilsēta Kokura. Mūsdienās tā sauc tikai Kitakjusju centru. Otrajā pasaules karā, 1945. gada augustā, amerikāņu sākotnējais mērķis uzmest atombumbu "Resnais vīrs" bija domāts uz Kokuru, bet sliktas pārredzamības dēļ mērķis tika mainīts uz Nagasaki. 1963. gadā Kokura tika apvienota vēl ar četrām blakus esošām pilsētām (Modži, Tobatu, Jahatu un Vakamacu), un tika izveidota Kitakjusju pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Kitakjusju.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Kreoliskās valodas

**Kreoliskās valodas** ir valodas, kuras ir radušās vairāku dažādu valodu mijiedarbībā, tām sajaucoties un izveidojot atšķirīgu jaunu valodu. Daudzi vārdi no iepriekšējām valodām tiek pārņemti, tomēr veidojas atšķirīga izruna un gramatika.

Kreolistika jeb kreoloģija ir kreolisko valodu pētniecība, un kā tāda tā ir valodniecības apakšnozare. Personu, kas nodarbojas ar šo pētniecību, sauc par kreolistu.

## Atsauces
# Japānas standarta laiks

**Japānas standarta laiks** (**JST**) ir viens no UTC+9 laika zonas nosaukumiem. Tas ir 9 stundas priekšā UTC laikam un to galvenokārt izmanto Japānā. Otrā pasaules kara laikā to bieži sauca arī par **Tokijas standarta laiku**.
Japānas standarta laiks ir tāds pats kā Korejas standarta laiks, Indonēzijas standarta laiks un Irkutskas laiks.
# Lielvalsts[labot | labot pirmkodu]

Pasaules lielvalstu attīstība (no 1815)
**Lielvalsts** jeb **lielvara** (vācu: *Großmacht*) ir valsts vai valstu savienība, kurai ir izcils ģeopolitisks stāvoklis starptautiskajās attiecībās. Lielvaras jēdzienu sāka lietot pēc Vīnes kongresa 19. gadsimta sākumā, kad pēc Napoleona kariem Francijas impērijas hegemoniju nomainīja piecu Eiropas lielvalstu (Austrijas Impērijas, Britu impērijas, Francijas Karalistes, Krievijas Impērijas un Prūsijas Karalistes) hegemonija.

## Vēsture

Seno laiku vēsturē par lielvalstīm tiek uzskatītas Senā Ēģipte, Senā Divupe, Feniķija, Senā Ķīna, Senā Persija, Senā Grieķija, Senā Maķedonija, Romas impērija un citas impērijas.

Austrumromas impērija, Franku impērija, Islāma kalifāts un vairākas Ķīnas dinastijas bija agrīno viduslaiku lielvaras. Augstajos viduslaikos no Franku impērijas izveidojās Svētā Romas impērija un Francijas Karaliste. Osmaņu impērija sagrāva Bizantijas impēriju. Mongoļu impērija, vēlāk Zelta Orda dominēja Āzijas ziemeļos.

Jaunajos laikos izveidojās Spānijas un Portugāles lielvalstis, vēlāk Habsburgu impērija, Polijas-Lietuvas kopvalsts, Nīderlande, Zviedrija, Krievijas Impērija, Francija, Anglija un Prūsija. 16. gadsimtā Indijas subkontinentā izveidojās Mogulu impērija. Imperiālisma laikmetā piecām Eiropas lielvarām pievienojās Amerikas Savienotās Valstis un Japāna.

Pēc apvienošanās arī Itālijas Karaliste kļuva par lielvalsti, Austrijas Impērija pārveidojās par Austroungāriju un Prūsija izveidoja Vācijas Impēriju, kuras 1882. gadā izveidoja Trejsavienību. Pirmā pasaules kara laikā Centrālās lielvalstis Austroungārija, Osmaņu impērija un Vācijas Impērija cīnījās pret 1907. gadā izveidotās Antantes lielvalstīm Apvienoto Karalisti, Franciju un Krievijas Impēriju, kurām pievienojās arī Japānas Impērija un ASV.
Otrā pasaules kara laikā Vācija, Itālija, Japāna (Ass valstis) cīnījās pret Sabiedrotajām lielvalstīm Franciju un Apvienoto Karalisti, kurām vēlāk pievienojās ASV un Padomju Savienība.

Galvenās uzvarētājvalstis lielvalsts statusu saglabāja arī Aukstā kara periodā kā Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes pastāvīgās dalībvalstis — ASV, Padomju Savienība, Apvienotā Karaliste, Francija un Ķīna.

1976. gadā septiņas lielvalstis — ASV, Apvienotā Karaliste, Francija, Itālija, Japāna, Kanāda un Vācija izveidoja Lielā septītnieka forumu. 1997. gadā tam pievienojās arī Krievijas Federācija, tomēr 2014. gadā pēc Krievijas—Ukrainas kara sākuma un Krievijas veiktās Krimas okupācijas tās dalība Lielā astotnieka valstu grupā tika apturēta. Kopš 1980. gadiem forumā kā "nenumurētais" dalībnieks pārstāvēta arī Eiropas Savienība.

* Pasaules valstis ap 300. gadu
* 1555.–1556. gadā
* 1700. gadā
* 1815. gadā
* 1859.–1860. gadā
* 1914. gadā
* 1959. gadā

## Atsauces

## Ārējās saites

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
# Nākotnes līgums[labot | labot pirmkodu]

**Nākotnes līgums** (angļu: *futures contract*) jeb sarunvalodā **fjūčers** (*futures*) ir standartizēts finanšu līgums, kas nosaka, ka pircējam ir pienākums iegādāties aktīvu vai pārdevējam ir pienākums pārdot aktīvu nākotnē ar iepriekš noteiktu datumu un cenu. Tā kā fjūčeri ir standartizēti līgumi, kas kotējas biržā, tad sākotnējie līguma slēdzēji tos var viegli tirgot tālāk citām pusēm. Klīringa iestādes nodrošina darījumus un būtiski samazina risku, ka kāda no pusēm neizpilda līguma saistības.

Citiem vārdiem sakot, ja viena puse pārdod nākotnes līgumu, tad tā apņemas nākotnē pārdot aktīvu par cenu, kāda noteikta sākotnējā darījuma slēgšanas brīdī, un saskaņā ar līgumā noteiktajām detaļām (datums, aktīvs, aktīva daudzums utt.). Savukārt, ja otra puse pērk nākotnes līgumu, tad tā apņemas nākotnē šo aktīvu pirkt, izpildot visas līgumā noteiktās prasības. Tomēr, ja viena vai otra puse līdz nākotnes līguma termiņa beigām dažādu iemeslu dēļ nevēlas pildīt līgumā noteikto, tad tā nākotnes līgumu var pārdot tālāk citai personai.

Nākotnes līguma pircēju sauc par garās pozīcijas turētāju, savukārt, līguma pārdevējs ir īsās pozīcijas turētājs.

Starpību starp aktīva cenu aktuālajā tirgū un nākotnes cenu, kas noteikta līgumā, sauc par bāzi.
Parasti bāze ir negatīva, jo tajā iekļautas dažādas izmaksas, tajā skaitā, uzglabāšanas izmaksas, procenti, arī riska prēmija u. tml.

## Atsauces
# Fukusimas I AES avārija

Fukusimas I AES 3. un 4. reaktors pēc avārijas.
Fukusimas I AES 1999. gadā
**Fukusimas I AES avārija** bija 2011. gada 11. martā notikusī kodolkatastrofa Fukusimas I atomelektrostacijā, Japānā. Katastrofa notika pēc 9,0 ballu stipras zemestrīces, kurai sekoja cunami viļņi. Tā tiek uzskatīta par vienu no vēsturē lielākajām kodolkatastrofām. Fukusimas I AES avārija ir otrā kodolkatastrofa pēc Čornobiļas AES katastrofas, kas novērtēta ar 7. līmeni pēc Starptautiskās kodolnegadījumu skalas. Pēc kodolkatastrofas apkārt kodolreaktoram tika izveidota 20 km lielu evakuācijas zona. Avārijas dēļ apkārtējā vidē nonāca radioaktīvie elementi, ieskaitot jodu-131 un cēziju-134/137, kas detektēti atmosfērā arī citur pasaulē, ieskaitot Kalifornijā un Klusajā Okeānā.

Pirms avārijas Fukusimas AES bija viena no 15 pasaules jaudīgākajām AES ar kopējo jaudu 4700 MWe, izvietota 250 km uz ziemeļiem no Tokijas.

Kopumā zemestrīces rezultātā darbību automātiski pārtrauca 11 reaktori četrās atomelektrostacijās, taču negadījums Fukusimas I AES ir nopietnākā avārija.

Cunami radīja traucējumus elektropadevē reaktoru dzesēšanas sistēmām. Avārijas rezultātā notika cilvēka veselībai bīstama apjoma radioaktivitātes noplūde apkārtējā vidē. PVO 2013. gadā norādījusi uz riska palielināšanos iedzīvotājiem saslimt ar vēzi, piemēram, meitenēm, kas avārijas laikā atradās AES tuvumā, par 70% palielinājies risks saslimt ar vairogdziedzera vēzi (no 0.75% uz 1.25% dzīves laikā). Divdesmit kilometru rādiusā ap AES evakuēti ap 200 000 iedzīvotāju.

11. aprīlī oficiāli Japānas avoti atzina, ka avārija Fukusimas AES ir vērtējama kā augstākā 7. līmeņa katastrofa pēc Starptautiskās kodolnegadījumu skalas, iepriekš tā tika vērtēta kā 5.—6. līmeņa katastrofa. Tā ir otrā ar 7. līmeni novērtētā katastrofa cilvēces vēsturē (pirmā bija 1986. gadā notikusī Čornobiļas AES katastrofa).

Neraugoties uz intensīviem glābšanas darbiem, pēc avārijas situācija atomelektrostacijā turpināja pasliktināties, un 25. martā tika izsludināta evakuācija no teritorijas plašākā rādiusā — 20 km ap AES. AES apkārtnē turpināja paaugstināties radiācijas līmenis un marta beigās radioaktīvais piesārņojums Klusajā okeānā un sauszemē normu pārsniedza jau tūkstošiem reižu, maksimumu sasniedzot 31. martā, kad jūras ūdenī pie AES piesārņojums ar radioaktīvo jodu pārsniedza normu vairāk kā 4000 reižu.

## Skatīt arī

* 2011. gada Japānas zemestrīce

## Atsauces

## Ārējās saites

* Fukushima Nuclear Accident Aktuāla informācija Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras mājas lapā (angliski)