Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Dīzeļlokomotīve

Dīzeļlokomotīve 2TE116
**Dīzeļlokomotīve** ir lokomotīve, kam primārais enerģijas avots ir dīzeļdzinējs. Parasti dīzeļlokomotīvēm ir elektriskais pārvads (šādas lokomotīves spēka iekārta ir dīzeļdzinējs, kurš piedzen ģeneratoru, kura saražotā strāva darbina vilces elektrodzinējus), tādējādi dīzeļlokomotīvi var uzskatīt par elektrolokomotīvi ar autonomu elektrisko spēka iekārtu. Pēc elektriskā jaudas pārvada veida dīzeļlokomotīves iedala maiņstrāvas, līdzstrāvas, kā arī maiņstrāvas-līdzstrāvas dīzeļlokomotīvēs. Mazākas jaudas manevru dīzeļlokomotīvēm mēdz būt hidrauliskais pārvads.

Dīzeļlokomotīves primārais dzinējs ir dīzeļdzinējs, kurš degvielas ķīmisko enerģiju pārveido mehāniskajā (griež kloķvārpstu). Lielākā problēma, ar kādu saskārās pirmo dīzeļlokomotīvju konstruktori bija: kā iekustināt lokomotīves dzenošos riteņpārus, jo tieši ar dīzeļdzinēju sajūgtu riteņpāru gadījumā rastos problēma ar dīzeļa palaišanu (iedarbināšanu). Lai novērstu šo problēmu, uz dīzeļlokomotīvēm izmanto speciālu pārvadu, kas ļauj izmantot visu dīzeļa jaudu jebkurā kloķvārpstas rotācijas ātruma diapazonā. Lokomotīvēm izmanto elektrisko vai hidraulisko pārvadu, retāk mehānisko pārvadu.

Latvijā kravas un tālsatiksmes pasažieru vilcienu kustībā, kā arī manevru darbiem izmanto tikai dīzeļlokomotīves (galvenie tipi 2TE10M, 2TE10U, 2TE116, M62, 2M62, TEP60, TEP70, TEM2, ČME3).

## Elektriskais pārvads

Viens no pārvadu veidiem, ar kura palīdzību tiek iekustināti lokomotīves riteņpāri, ir elektriskais pārvads. Šī pārvada primārais dzinējs ir dīzelis, kurš griež galveno ģeneratoru. Galvenais ģenerators ražo elektroenerģiju, kuru tālāk izmanto lokomotīves palīgmašīnu darbināšanai un vilces elektrodzinēju darbināšanai. Vilces elektrodzinēji caur zobratu pārvadu nodod kustību lokomotīves riteņpāriem.
Elektrisko pārvadu pārsvarā izmanto uz maģistrālajām un lielas jaudas manevru dīzeļlokomotīvēm.

## Hidrauliskais pārvads

Otrs dīzeļlokomotīvju spēka pārvada veids ir hidro, jeb hidrauliskais pārvads. Lokomotīvēm ar hidraulisko pārvadu tāpat kā lokomotīvēm ar elektrisko pārvadu primārais dzinējs ir dīzelis, kurš griež hidropārvada sūkņa ratu. Sūkņa rats nodrošina hidropārvada eļļas padevi un vienmērīga spiediena nodrošināšanu, kurš tiek izmantots lai grieztu turbīnu. Turbīna ar zobratu un kardānpārvadu palīdzību nodod griezes momentu uz vilces reduktoriem, kuri piedzen lokomotīves dzenošās asis. Pielieto uz mazas un vidējas jaudas manevru lokomotīvēm (TGK2, TGM3, TGM23, u.c.)

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Dīzeļlokomotīve.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Sevērna[labot | labot pirmkodu]

| Sevērna |
| --- |
| **angļu: *River Severn |
| **velsiešu: *Afon Hafren |
|  Sevērna pie Šrūsberijas |
| iztekaietekaRādīt kartē "Anglija"ietekaRādīt kartē "Velsa"ietekaRādīt kartē "Apvienotā Karaliste"  |
| **Izteka** | pie Plimlimona kalna ﻿ / ﻿ |
| **Ieteka** | Bristoles līcis ﻿ / ﻿ |
| **Caurteces valstis** |  Apvienotā Karaliste |
| **Garums** | 354 km |
| **Iztekas augstums** | 610 m |
| **Ietekas augstums** | 0 m |
| **Vidējā caurtece** | 61,17 m³/s  |
| **Baseina platība** | 11 420 km²  |
|  **Sevērna Vikikrātuvē** |

**Sevērna** (angļu: *River Severn*) vai **Havrena** (velsiešu: *Afon Hafren*) ir 354 km gara upe Velsā un Anglijā, garākā upe Lielbritānijas teritorijā.

Sākas pie Plimlimona kalna Kembrijas kalnos Velsā. Iesākumā tek austrumu virzienā, visa tecējuma garumā met loku, līdz dienvidrietumu virzienā ietek Bristoles līcī, veidojot estuāru. Lielākās pietekas ir Tīma un Vorikšīras Eivona. Sevērnas estuārā ietek arī Bristoles Eivona un Vaja. Upes krastos atrodas Lanidloisa, Ņūtauna, Velšpūla, Šrūsberi, Aironbridža, Bridžnorta, Bjūdli, Storporta pie Sevērnas, Aptona pie Sevērnas, Tjūksberi un Glostera. Sevērna ar kanāliem savienota ar Temzu, Trentu, Mērzi, Hamberu. Upes deltā paisums pārsniedz 14 metrus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Sevērna.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Normālplatuma dzelzceļš[labot | labot pirmkodu]

Pasaules valstis ar dažāda platuma dzelzceļiem
**Normālplatuma dzelzceļš** jeb **standarta platuma dzelzceļš** ir dzelzceļš ar sliežu platumu 1435 mm.
Aptuveni 60% pasaules dzelzceļu ir šī standarta platuma. Dzelzceļu ar šaurāku sliežu platumu (mazāks par 1435 mm) sauc par šaursliežu dzelzceļu, bet dzelzceļu ar platāku sliežu ceļu sauc par platsliežu dzelzceļu.

## Normālplatuma dzelzceļi Latvijā

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada 10. janvārī pabeidza normālplatuma (1435 mm) dzelzceļa būvi no Jelgavas līdz Šauļiem. Arī daļu no dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava līdz Olaines stacijai pārbūvēja normālplatumā, kuru 1919. gadā pārņēma Latvijas dzelzceļš, atstājot vienu sliežu ceļu normālplatumā, bet otru — 1524 mm jeb "krievu platumā".

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Jelgavas dzelzceļa līnija pārgāja PSRS Satiksmes ceļu ministrijas pārraudzībā, kas normālplatuma ceļu pārkaboja "krievu platumā". Vācu okupācijas laikā gandrīz visus platsliežu ceļus pārnagloja uz normālplatuma sliežu ceļiem. Padomju okupācijas laikā normālplatuma dzelzceļus atkal pārveidoja par 1524 mm platsliežu dzelzceļiem.

*Rail Baltica* pilnībā vai daļēji plānots kā normālplatuma dzelzceļš.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Normālplatuma dzelzceļš.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
# Lucerna (pilsēta)[labot | labot pirmkodu]

| Lucerna  |
| --- |
| Pilsēta |
| *Luzern*, *Lucerne*, *Lucerna* |
|  |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Ģerbonis** |

 |
| Lucerna |
|
Koordinātas: ﻿ / ﻿ |
| Valsts |  Šveice |
| Kantons |
Lucerna |
| Apgabals |
Lucerna |
| Platība |
|  • Pilsēta |
29,04 km2 |
| Augstums |
436 m |
| Iedzīvotāji
(2024) |
|  • Pilsēta |
86 234 |
|  • blīvums |
2 049,2/km² |
|  • aglomerācija |
250 000 |
| Laika josla |
CET (UTC+1) |
|  • Vasaras laiks (DST) |
CEST (UTC+2) |
| Pasta indekss | 6000 |
| Mājaslapa |
lucerne.ch |
|  **Lucerna Vikikrātuvē** |

**Lucerna** (vācu: *Luzern*, franču: *Lucerne*, itāļu: *Lucerna*) ir pilsēta Šveicē, Lucernas kantona administratīvais centrs. Pilsēta atrodas valsts vidusdaļā, Fīrvaldšteterezera krastā. 2009. gada decembrī Lucernā dzīvoja 59,5 tūkstoši iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir lielākā pilsēta Šveices vidusdaļā. Lucernas aglomerācijā dzīvo 250 tūkstoši iedzīvotāju, galvenokārt vācvalodīgie.

## Ievērojamas vietas

Bertela Torvaldsena un Lukasa Ahorna veidotais piemineklis Lucernas lauva atrodas nelielā parkā, kas atrodas tieši pie *Löwenplatz*. Šis piemineklis veidots par godu Šveices gvardiem, kuri tika nogalināti 1792. gadā Francijas revolūcijas laikā, kad bruņots pūlis iebruka Tilerī pilī Parīzē.

## Sadraudzības pilsētas

Lucernas sadraudzības pilsētas ir:

* Bornmuta, Lielbritānija (1981)
* Čikāga, ASV (1999)
* Cešina, Polija (1994)
* Gebvilera / Mūrbaha, Francija (1978)
* Olomouca, Čehija (1994)
* Potsdama, Vācija (2002)

## Atsauces

## Ārējās saites
# Gondola

Gondola Lielajā kanālā
**Gondola** (itāļu: *gondola*) ir gara un šaura vienaira venēciešu laiva, kam ir plakans dibens un augsti gali. Vairākus gadsimtus gondolas bija galvenais transporta līdzeklis Venēcijā, arī mūsdienās tās tiek izmantotas Lielajā kanālā, tomēr tagad ar gondolām vairāk pārvietojas tūristi. Notiek arī gondolu regates.

Gondolas parasti ir apmēram 10 metrus garas un 1,3 metrus platas, tajās var ietilpt divi līdz seši pasažieri. Vēstures avotos gondolas pirmoreiz tikušas pieminētas 11. gadsimta beigās.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Gondola.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
# Mazās planētas nosaukums[labot | labot pirmkodu]

**Mazās planētas nosaukums** veidojas ilgā laika posmā. Sākotnēji objektam tiek piešķirts pagaidu apzīmējums, pēc orbītas pilnīgas noskaidrošanas tiek piešķirts pastāvīgs apzīmējums. Ja objekta atklājējs vēlas, tam var piešķirt arī vārdu. Mazo planētu centrs objektiem piešķir pagaidu un pastāvīgos apzīmējumus. Vārdus mazajām planētām piešķir Starptautiskās Astronomijas savienības Mazo ķermeņu nomenklatūras komiteja.

Pēc objekta atklāšanas Mazo planētu centrs tam piešķir pagaidu apzīmējumu, kas sastāv no atklāšanas gada, divu burtu kombinācijas un, ja nepieciešams, arī skaitļa. Piemēram, 2004 DW, 1999 JU3.

Pēc objekta orbītas noskaidrošanas, parasti pēc 4 un vairāk opozīcijām, tas saņem pastāvīgo apzīmējumu, numuru, ko piešķir Mazo planētu centrs. Parasti numurs tiek piešķirts rindas kārtībā pēc atklāšanas laika, bet atsevišķi lielie objekti saņēma "apaļu" numuru, piemēram, 20000 Varuna, 50000 Kvavars. Tagad objekta nosaukums tiek rakstīts kā numura — apzīmējuma kombinācija, piemēram, 225088 Gunguns.

10 gadu laikā kopš atklāšanas objekta atklājējs var lūgt tam piešķirt vārdu. Starptautiskās Astronomijas savienības Mazo ķermeņu nomenklatūras komiteja 15 astronomu sastāvā, izskata un piešķir vai nepiešķir piedāvātos vārdus. Vārda izvēli reglamentē noteikumi par tā garumu, tēmu utt. Vienas grupas objektiem parasti tiek piešķirti tematiski radniecīgi vārdi, piemēram, klasiskie Koipera joslas objekti tiek dēvēti radīšanas dievību vārdos, plutino saņem ar pazemes valstību saistītos vārdus. Piešķirtie vārdi stājas spēkā pēc to publikācijas cirkulārā, kuru izdod Mazo planētu centrs. Tas notiek reizi mēnesī, parasti pilnmēness dienā.

Mazās planētas nosaukums tiek rakstīts šādi — (numurs) vārds —, piemēram, (90377) Sedna vai Gunguns. Iekavas bieži vien nelieto, rakstot vienkārši Sedna. Literatūrā pazīstamākos objektus parasti apzīmē vispār bez numura, izmanto tikai vārdu — Salacija, Cerera, Sedna.

## Atsauces
# Oksīdi[labot | labot pirmkodu]

Silīcija dioksīds (SiO2) — viens no pasaulē izplatītākajiem oksīdiem
**Oksīdi** ir elementu binārie savienojumi ar skābekli. Gandrīz visi ķīmiskie elementi spēj veidot oksīdus.

## Iedalījums

Oksīdus iedala pēc to ķīmiskajām īpašībām:

* skābajos oksīdos, kas spēj reaģēt ar bāzēm, veidojot sāļus, var reaģēt ar ūdeni, veidojot skābes, šajos oksīdos elementam parasti ir liela oksidēšanas pakāpe (SO2, SO3, CO2, CrO3)
* bāziskajos — spēj reaģēt ar skābēm, veidojot sāļus, var reaģēt ar ūdeni, veidojot hidroksīdus. Šajos oksīdos elementam parasti ir maza oksidēšanas pakāpe (Na2O, K2O, CaO).
* amfotērajos — var reaģēt gan ar skābēm, gan arī ar bāzēm, abos gadījumos veidojot sāļus (Al2O3, ZnO).
* sāļus neradošajos — nereaģē ne ar skābēm, ne bāzēm (CO, N2O).

Oksīdu kristālrežģos vai molekulās skābekļa atomi savā starpā NAV saistīti.

Skābeklis var veidot arī peroksīdus, superoksīdus un ozonīdus.
Par peroksīdiem sauc tādus savienojumus, kuros divi skābekļa atomi savā starpā ir ķīmiski saistīti. Peroksīdus uzskata par ūdeņraža peroksīda H2O2 sāļiem, jo tam piemīt vājas skābes īpašības.

Superoksīdu sastāvā ir superoksīdjons O2−, bet ozonīdu sastāvā ir ozonīdjons O3−.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Oksīdi.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
# Neidentificēts lidojošs objekts[labot | labot pirmkodu]

"GIMBAL" Pentagona NLO video, 2015. gada janvāris
Iespējama NLO virs Ņūdžersijas attēls, ASV 1952. gads
**Neidentificēts** jeb **neatpazīts lidojošs objekts** (saīsinājumā **NLO**) ir gaismas parādība atmosfērā vai fizisks objekts, kura izcelsme subjektīvu vai objektīvu iemeslu pēc nav zināma. Pēc fiksēto novērojumu izmeklēšanas lielāko daļu NLO identificē kā zināmus objektus vai atmosfēras parādības, tomēr neliels skaits novērojumu paliek neizskaidroti.

Bieži par NLO sauc objektus, par kuru izcelsmi uzskata citas planētas vai galaktikas. Saīsinājumu NLO reizēm kļūdaini atšifrē kā "*nezināms* lidojošs objekts", un sarunvalodā uz tiem var atsaukties kā "lidojošajiem šķīvīšiem".

Ziņojumu skaits par iespējamiem NLO strauji pieauga pēc pirmā plaši publicētā ASV novērojuma, par kuru ziņoja privātais pilots Kenets Arnolds 1947. gada jūnijā, tā rodoties populārajiem jēdzieniem "lidojošais šķīvītis" un "lidojošs disks".

## NLO Latvijā

Arī Latvijā ir bijuši vairāki NLO novērojumi. Bieži tie novēroti virs Liepājas ezera, Rīgā, Daugavpilī, Višķu pagastā un citur.

2008. gada 22. jūnija naktī tika nofilmēts NLO virs Liepājas ezera. Tas bija lodveida gaismu izstarojošs objekts.[*nepieciešama atsauce*]

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Neidentificēts lidojošs objekts.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* Zinātniskās fantastikas enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Viljams Vērdsverts

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

| Viljams Vērdsverts William Wordsworth |
| --- |
|  |
| Personīgā informācija |
| Dzimis | 1770. gada 7. aprīlī Kokermuta, Kambrija, Lielbritānijas Karaliste  |
| Miris | 1850. gada 23. aprīlī (80 gadi) Emblsaida, Kambrija, Britu impērija  |
| Tautība | anglis |

 |
|

| Literārā darbība |
| --- |
| Nodarbošanās | dzejnieks |
| Valoda | angļu valoda |
| Literatūras virzieni | romantisms |
| Slavenākie darbi | Prelūdija |
|  |
|
Ietekmējies no
* Džons Miltons, Henrijs Voans, Deivids Hartlejs, Semjuels Kolridžs, Johans Volfgangs fon Gēte, Viljams Šekspīrs
 |
|  |
|
Ietekmējis
* Džons Stjuarts Mills, Metjū Arnolds, Ralfs Voldo Emersons, Leslijs Stīvens, Vilfrēds Ovens, Ezra Paunds, Roberts Frosts, Viljams Batlers Jeitss, Bairons, Džons Sings
 |
| Mākslas portāls / Literatūras vikiprojekts                         |

 |

**Viljams Vērdsverts** (angļu: *William Wordsworth*; dzimis 1770. gada 7. aprīlī, miris 1850. gada 23. aprīlī) bija angļu dzejnieks. Kopā ar savu draugu Semjuelu Kolridžu uzskatāmi par romantisma kustības aizsācējiem Anglijā. Viens no Ezeru dzejniekiem. Pazīstamākie dzejolis — autobiogrāfiska poēma "Prelūdija" (*The Prelude*, 1797—1799). No 1843. gada līdz savai nāvei bija Anglijas Dzejnieks-laureāts (*Poet Laureate*).

Dzimis 1770. gadā Kambrijā piecu bērnu ģimenē. Viljama māsa Dorotija Vērdsverta arī kļuva par dzejnieci un bija cieši saistīta ar brāļa darbību. Kad Viljamam Vērdsvertam bija astoņi gadi, nomira viņa māte, bet, kad viņam palika trīspadsmit nomira arī tēvs. 1787. gadā viņš publicēja savu pirmo dzejoli, kā arī sāka studēt Kembridžas Universitātes Svētā Jāņa koledžā, kur 1790. gadā ieguva bakalaura grādu. 1791. gadā apmeklēja revolucionāro Franciju.

1798. gadā kopā ar Semjuelu Kolridžu publicēja dzejas krājumu "Liriskās balādes", ko var uzskatīt par romantisma sākumu Anglijā.

## Ārējās saites

* Vērdsverta fonds (angliski)
* Vērdsverta darbi Project Gutenberg (angliski)
# Tjažolyj sputnik

|  |
| --- |
|  Tjažolyj sputnik |
| KA veids | Veneras zonde |
| Operators |  PSRS |
| Bāzes platforma | 1VA |
| Sērijas Nr. | 1 |
| Starts | 04.02.1961. 01:18:03 UTC |
| Starta vieta | Turatama  PSRS |
| Nesējraķete | Molnija,  PSRS |
| Aktivitātes beigas | 04.02.1961. |
| Beigu datums | 26.02.1961. |
| NSSDC ID | 1961-002A  |
| SCN | 00071 |
| Masa | 6483 kg kopā raķešpakāpi 643,5 kg zonde |
| Centr. ķermenis | Zeme |
| Slīpums | 64,9° |
| Periods | 89,25 min |
| Apogejs | 296 km |
| Perigejs | 179 km |
| Programma Venera |
|

| Iepriekšējais | Nākamais |
| --- | --- |
| — | Venera-1 |

 |

**Tjažolyj sputnik** (krievu: *Тяжелый Спутник* — «Smagais pavadonis») bija 1961. gadā PSRS kļūmīgi palaists pavadonis, kas sākotnēji bija paredzēts lidojumam uz Veneru. Tas nebija atdalījies no nesējraķetes augšējās pakāpes un tam nedarbojās radioraidītāji. Tas bija pirmais no diviem *1VA* sērijas kosmiskajiem aparātiem.

## Uzbūve

Kosmiskais aparāts sastāvēja no cilindriska korpusa ar sfērisku augšējo daļu. Tā augstums bija 2,035 m un diametrs 1,05 m. Elektroenerģiju nodrošināja divi saules bateriju paneļi, kuri uzlādēja sudraba-cinka akumulatorus. 2 m diametra paraboliskā antena nodrošināja signāla raidīšanu uz Zemi 922,8 MHz frekvencē.

No zinātniskās aparatūras Veneras zondei bija uzstādīti: magnetometrs, divi jonu slazdi, mikrometeorītu detektors, Geigera skaitītājs, scintilācijas detektors kosmiskās radiācijas mērīšanai.

## Lidojuma gaita

Pirmā eksemplāra *1VA № 1* palaišana notika 1961. gada 4. februārī 01:18:03 UTC ar nesējraķeti Molnija no Turatamas. Vispirms zonde ar augšējo pakāpi (*Blok E*) tika ievadīta zemā Zemes orbītā. Pirmā apriņķojuma beigās vajadzēja iedarboties ceturtās pakāpes dzinējam, un zonde tiktu ievadīta trajektorijā uz Veneru, bet tas nenotika. Tā zonde ar raķešpakāpi palika Zemes orbītā. Tā kā neatvērās sakaru antenas, nebija nekādu radiosignālu. Par raķetes avārijas iemeslu tiek uzskatīts bojājums strāvas pārveidotājā, kā dēļ netika iedarbināts raķešpakāpes dzinējs.

Oficiāli palaišanas mērķis netika publiskots, TASS paziņoja, ka palaists «Smagais padomju pavadonis ar masu 6483 kg». Tā kā tajā laikā notika gatavošanās pirmajiem cilvēka lidojumiem kosmosā, tad šim startam Rietumos bija pievērsta liela uzmanība. Itālijas un Francijas radioamatieri padomju kosmiskajās frekvencēs it kā bija uztvēruši cilvēku saucienus pēc palīdzības un vaidus, tādēļ Rietumu presē parādījās ziņojumi, ka «Smagā pavadoņa pilots gājis bojā orbītā lielās mokās».

*Tjažolyj sputnik* no orbītas nogāja 1961. gada 4. februārī un nokrita Sibīrijā. Iziešanu caur atmosfēru izturēja karstumizturīgā sfēriskā čaula ar vimpeli, uz kura bija uzrakstīts «1961. gads. Padomju Sociālistisko Republiku Savienība». Šo vimpeli pēc pāris gadiem atrada kāds zēns Birjusas upē un nodeva varasiestādēm. Vimpelis beigās atgriezās pie konstruktora.

## Ārējās saites

* ВПЕРВЫЕ К ВЕНЕРЕ fragments no B. Čertoka «*Ракеты и люди. Фили — Подлипки — Тюратам*» (krieviski)
* Мы первыми заглянули Венере под вуаль Геннадий ПОНОМАРЕВ, «Сегодня», 2006-02-09 (krieviski)
# Mars Reconnaissance Orbiter[labot | labot pirmkodu]

|  |
| --- |
|  Mars Reconnaissance Orbiter |
|  MRO makslinieka skatījumā |
| KA veids | Marsa orbitālais aparāts |
| Organizācija: | NASA |
| Izgatavotāji | Lockheed Martin Space Systems |
| Starts | 12.12.2005. |
| Starta vieta | Kanaverala  ASV |
| Nesējraķete | Atlas V/401 |
| Beigu datums | darbojas |
| NSSDC ID | 2005-029A  |
| SCN | 28788 |
| Tīmekļa vietne |  |
| Masa | 2180 kg |
| Enerģija | saules baterijas 2000 W |
| Orbītas elementi |
| Centr. ķermenis | Marss |
| Apoapsīda | ~315 km |
| Periapsīda | ~250 km |
| Orbītā ieiešanas datums | 10.03.2006. |

**Mars Reconnaissance Orbiter** jeb **MRO** (angļu:  "Marsa izlūkošanas orbitālais aparāts") ir NASA starpplanētu zonde Marsa izpētei. Palaista 2005. gada 12. augustā ar nesējraķeti Atlas-5. Marsu sasniedza 2006. gada 10. martā un sāka aerobremzēšanas manevrus, lai ieņemtu optimālo orbītu, no kuras 2006. gada novembrī tā uzsāka zinātnisko darbību.

*MRO* ir apgādāts ar visaugstākās izšķirtspējas attēlu uzņemšanas kameru, kāda jebkad bijusi pie Marsa. Ar tā sakaru sistēmām iespējams vienlaicīgi noraidīt uz Zemi vairāk datu nekā ar visām iepriekšējām Marsa zondēm kopā, tāpēc tas kalpo kā retranslators citu Marsa orbitālo aparātu un nolaižamo aparātu datu pārraidīšanai.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Mars Reconnaissance Orbiter.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
# Infrasarkanais starojums

Divu cilvēku attēls infrasarkanajā (siltuma) starojumā
**Infrasarkanais starojums** ir elektromagnētiskie viļņi ar viļņa garumu no 750 nm līdz 1000 μm (frekvences no 400 THz līdz 300 GHz). Šo viļņu garums ir lielāks nekā redzamajai gaismai, bet mazāks nekā mikroviļņiem.

Termins "infrasarkanais" radies no latīņu vārda "infra", kas nozīmē "zem" sarkanās krāsas, jo sarkanā krāsa ir redzamā gaisma ar garāko viļņa garumu, kādu spēj atšķirt cilvēka redze.

Infrasarkano starojumu sauc arī par siltumstarojumu, jo normālos apstākļos ķermeņi kā siltumstarojumu izstaro galvenokārt infrasarkano starojumu. Visi ķermeņi, kuru temperatūra ir augstāka par 0 Kelvina grādiem, izstaro siltumstarojumu (ļoti aukstiem ķermeņiem šis starojums pārsvarā būs radioviļņu diapazonā). Cilvēks ar normālu ķermeņa temperatūru izstaro galvenokārt 12 μm garus infrasarkanos viļņus. Palielinoties temperatūrai, palielinās kopējā intensitāte un spektrā parādās augstākas frekvences komponentes (700 °C temperatūrā ķermeņi sāk izstarot redzamo gaismu).

Infrasarkano starojumu izmanto dažādās tehnoloģijās, tai skaitā attēlu iegūšanā ar termogrāfijas ierīcēm. Pēc viļņa garuma infrasarkano starojumu iedala tuvajā (0,78—3 μm), vidējā (3—50 μm) un tālajā (50—1000 μm). Tuvo infrasarkano starojumu lieto komunikācijām, optiskajās šķiedrās, jo šādiem viļņu garumiem ir vismazākā absorbcija. CCD matricas arī ir jutīgas pret šiem viļņu garumiem. Lielākā daļa siltu ķermeņu starojuma ir vidējais infrasarkanais starojums. Tālo infrasarkano starojumu izmanto terapijā, lietojot terminu "bioģenētiskais starojums". Cilvēka ķermenis šādu starojumu sajūt kā siltumu, un tas var iekļūt gandrīz 4 cm zem ādas. Tālā infrasarkanā starojuma tālāko apgabalu dažreiz nodala atsevišķi kā terahercu starojumu.

## Skatīt arī

* Ultravioletais starojums

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Infrasarkanais starojums.

* Latvijas Nacionālās enciklopēdijas šķirklis
* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)