Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Alžīra[labot | labot pirmkodu]

| Alžīra  |
| --- |
| galvaspilsēta |
| الجزائر |
|  |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Ģerbonis** |

 |
| Alžīra |
|
Koordinātas: ﻿ / ﻿ |
| Valsts |  Alžīrija |
| Vilajets |
Alžīras vilajets |
| Atjaunota |
944. gadā |
| Administrācija |
|  • Vali |
Muhameds Kebirs Adū |
| Platība |
|  • galvaspilsēta |
363 km2 |
|  • aglomerācija |
1 800 km2 |
| Augstums |
2–424 m |
| Iedzīvotāji
(2011) |
|  • galvaspilsēta |
3 415 811 |
|  • blīvums |
9 409,9/km² |
|  • urbānā teritorija |
2 029 936 |
|  • aglomerācija |
5 000 000 |
|  • aglomerācijas blīvums |
2 777,8/km² |
| Laika josla |
CET (UTC+1) |
| Pasta kods | 16000-16132 |
|  **Alžīra Vikikrātuvē** |

Nezināma vērtība "population\_density"

**Alžīra** (arābu: الجزائر, *al-Jazā’er*; alžīriešu: [dzæjer], kabīliešu: *Ledzayer*, [ldzæjər], franču: *Alger*, [ɑlʒe]) ir Alžīrijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta, kā arī otra lielākā Magribas pilsēta aiz Kasablankas. 2011. gadā Alžīrā dzīvoja 3,42 miljoni iedzīvotāju. Pilsēta atrodas valsts ziemeļos, Alžīras līča, Vidusjūras krastā. Tā ir viena no lielākajām ostām Ziemeļafrikā. Pilsētas nosaukums no arābu valodas nozīmē ‘salas’.

## Vēsture

Feniķiešiem vietā, kur mūsdienās atrodas Alžīrā, bija kolonija ar nosaukumu *Ikosim*. Senās Romas laikos apdzīvoto vietu sauca par *Icosium*. 5. gadsimtā pilsētu nopostīja vandaļi. Mūsdienu pilsētu 944. gadā dibināja berberi. 16. gadsimtā iedzīvotāju skaits pilsētā strauji pieauga, jo daudzi mauri, kas tika padzīti no Pireneju pussalas, šeit meklēja patvērumu. Daži no tiem kļuva par pirātiem, kas uzbruka spāņu tirdzniecības kuģiem. Tādēļ Spānija 1514. gadā uzbruka Alžīrai. Neilgi pēc tam Alžīra nonāca Osmaņu impērijas pakļautībā. Nākamos 300 gadus tā bija berberu pirātu galvenā osta. 1541. gadā pirātiem uzbruka Svētā Romas impērijas imperators Kārlis V, vēlāk līdz pat 19. gadsimtam tiem uzbruka arī briti, nīderlandieši un amerikāņi. 1830. gadā pirātu ostu iekaroja franči. Alžīra kļuva par franču koloniju centrālo pilsētu Ziemeļafrikā.

Otrā pasaules kara laikā Alžīra kļuva par Sabiedroto galveno bāzi Ziemeļafrikā. 1950. gados Alžīra bija centrālā pilsēta, kur notika pretošanās pret franču koloniālo varu. 1962. gadā Alžīrija kļuva par neatkarīgu valsti un Alžīra par tās galvaspilsētu.

1992. gadā Alžīras vecpilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

2001. gada novembrī Alžīrā bija plūdi, kas prasīja vairāk nekā 700 upurus, bet 2003. gada maijā zemestrīce paņēma aptuveni 2200 cilvēku dzīvības.

## Klimats

Pēc Kepena klimata klasifikācijas Alžīrā valda silts Vidusjūras klimats (*Csa*). Vasaras ir karstas un sausas. Nokrišņu daudzums būtiski palielinās ziemā.

## Galerija

* Koloniālā perioda arhitektūra Alžīrā.
* Centrālā pasta ēka.
* Alžīrijas finansu ministrijas ēka
* Katoļu bazilika

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Alžīra.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Alžīras karte
* *Algermag*
* Alžīras tūrisma info
# Pretiesnu līdzekļi[labot | labot pirmkodu]

**Pretiesnu līdzekļi** jeb **dekongestanti** ir preparāti gļotādas tūskas mazināšanai augšējos elpceļos. Tos parasti lieto akūta, alerģiskā un vazomotorā rinīta ārstēšanai.

Akūta rinīta gadījumā tiek lokāli (parasti aerosola veidā) pielietoti postsinaptiskie α1 un α2 adrenomimētiskie līdzekļi, piemēram, ksilometazolīns, oksimetazolīns, nafazolīns, fenilefrīns, efedrīns. Šai grupai raksturīgs, ka ilgstoši lietojot (vairāk nekā 2 nedēļas), izpaužas preparātu nevēlamā ietekme (reaktīva gļotādas hiperēmija, hronisks pietūkums, gļotādas atrofiju). Fenilefrīnu un pseidoefedrīnu var lietot arī perorālā veidā.

Alerģiskā un vazomotorā rinīta ārstēšanai tiek lietoti histamīna H1 konkurentie antagonisti, piemēram, klemastīns, dimetindēns, hifenadīns, loratadīns, desloratadīns, histamīna farmakokinētiskie antagonisti, piemēram, nātrija kromoglikāts, kā arī degunā izsmidzināmie glikokortikoīdi, piemēram, flutikazons, flunizolīds, mometazons. Reizēm tiek lietotas šo medikamentozo grupu kombinācijas.

## Atsauces
# Santalu rinda

| Santalu rinda *Santalales* |
| --- |
| *Santalum ellipticum* |
|  |
| Klasifikācija |
| Valsts | Augi (*Plantae*) |
| Nodalījums | Segsēkļi (*Magnoliophyta*) |
| Klase | Divdīgļlapji (*Magnoliopsida*) |
| Rinda | Santalu rinda (*Santalales*) |
|  |
|  **Santalu rinda Vikikrātuvē** |

**Santalu rinda** (latīņu: *Santalales*) divdīgļlapju rinda. Tai ir kosmopolītisks izplatības areāls, taču vairums sugu ir atrodamas galvenokārt tropu un subtropu reģionos.

## Apraksts

Daudzi no rindas pārstāvjiem ir parazītiski augi, pārsvarā hemiparazīti, kas spēj fotosintezēt, bet no saimniekauga stumbra vai saknēm iegūst ūdeni un minerālvielas. Daži augi (piemēram, *Arceuthobium* ģints pārstāvji) ir obligātie hemiparazīti — to lapās ir zema hlorofila koncentrācija (no 1/5 līdz 1/10 no tā, kas atrodama saimniekauga lapotnē) un lielāko daļu uzturvielu iegūst no saimniekauga vadaudiem (ūdeni, mikroelementus, makroelementus un cukurus).

Lielākajai daļai ir sēklas bez sēklapvalkiem, kas nav raksturīgi divdīglļapjiem.

## Klasifikācija

Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), santalu rindā ir iekļautas šādas augu dzimtas:

* Lorantu dzimta (*Loranthaceae*)
* Santalkoku dzimta (*Santalaceae*)
* *Balanophoraceae*
* *Misodendraceae*
* *Olacaceae*
* *Opiliaceae*
* *Schoepfiaceae*

## Galerija

* *Balanophora fungosa*
* *Loranthus europaeus*
* *Misodendrum punctulatum*
* *Olax imbricata*
* *Opilia amentacea*
* *Santalum album*
* *Schoepfia brasiliensis*

## Atsauces
# Velsa[labot | labot pirmkodu]

| Velsa*Cymru* |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Karogs | Karaliskais ģerbonis |

 |
| **Devīze:Cymru am byth* |
| **Himna:Hen Wlad Fy Nhadau* |
| Location of  Velsa Eiropas kartē |
| **Galvaspilsēta** (un lielākā pilsēta)
  | Kārdifa 779) ﻿ / ﻿ |
| Oficiālās valodas | Velsiešu, angļu |
| Valdība |
|  -  | Monarhs | Čārlzs III |
|  -  | Velsas pirmais ministrs | Marks Drakefords |
| Platība |
|  -  | Kopā |  20 779 km²  |
| Iedzīvotāji |
|  -  | 2011. gada tautas skaitīšana | 3 063 456  |
|  -  | Blīvums | 148/km²  |
| **IKP** (PPP) | 2018. gada aprēķins |
|  -  | Kopā | 97 miljardi US$  |
|  -  | Uz iedzīvotāju | 31 884 US$  |
| Valūta | Sterliņu mārciņa (`GBP`)  |
| Laika josla | GMT (UTC0) |
|  -  | Vasarā (DST) | BST (UTC+1) |
| Interneta domēns | .uk1 |
| Tālsarunu kods | +44
  |
| 1 | Arī .eu, kopā ar citām Eiropas Savienības dalībvalstīm. |

**Velsa** (velsiešu: *Cymru* IPA: [ˈkəm.rɨ], angļu: *Wales*) ir zeme, kas ir Apvienotās Karalistes sastāvdaļa.

Marks Drakefords, Velsas parlamenta pirmais ministrs; 2021. gada maijs
Velsa atrodas Lielbritānijas salas dienvidrietumos un robežojas ar Angliju austrumos, Bristoles līci dienvidos, Sentdžordža šaurumu rietumos un Īrijas jūru ziemeļos. Tās galvaspilsēta ir Kārdifa.

## Vēsture

Romas impērijas laikā Velsas dienvidu daļā uzcēla vairākus fortus un leģiona nometni.
Kad anglosakši 5. un 6. gadsimtā izplatījās Lielbritānijas dienvidaustrumos, daudzi romanizētie ķelti atkāpās uz rietumiem uz tagadējo Kornvolu un Velsu.

1066. gadā normaņi iekaroja Angliju un daļu Velsas. Kaut arī 1267. gadā atzina Velsas prinču autonomiju, tomēr karalis Edvards I iekaroja Velsu divās karagājienos līdz 1283. gadam. Kopš tā laika angļu troņmantnieka tituls ir Velsas princis.

Pēc 1535.—1542. gada Velsas aktu nosacījumiem (*Laws in Wales Acts*) tā tika pilnīgi iekļauta Anglijas Karalistes sastāvā un sadalīta grāfistēs. 1995. gadā Velsa atguva autonomiju Apvienotās Karalistes sastāvā.

## Tūrisms

Velsā ir attīstīts lauku tūrisms, tiek piedāvātas ekoloģiski tīras preces zemnieku sētās.[*nepieciešama atsauce*]

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Velsa.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Senie laiki

Senās Grieķijas dzejnieks Homērs.
**Senie laiki** ir laika posms cilvēces vēsturē starp aizvēsturi un viduslaiku sākumu Eiropā (ap 3000 gadu p.m.ē. līdz 500 gadam m.ē.). Citās pasaules daļās seno laiku posma laika robežas var atšķirties, piemēram, Ķīnas vēsturē par seno laiku posma beigām dažreiz uzskata Cjiņu dinastijas sākumu, Indijas vēsturē Čolas dinastijas sākumu, bet Amerikā — Amerikas kolonizēšanas sākumu.

Vēstures rakstības posma ilgums ir apmēram 5—5,5 tūkstoši gadu, sākot ar ķīļu rakstu šumeriem. Termins "klasiskie senie laiki" jeb antīkie laiki parasti tiek attiecināts uz grieķu un romiešu vēsturi, kas sākas ar pirmo olimpiādi (776. gadā p.m.ē.). Šis datums arī gandrīz sakrīt ar tradicionālo Romas dibināšanas datumu (753. gadā p.m.ē.). Par seno laiku beigām Eiropā parasti tiek uzskatīts Rietumromas impērijas krišanas gads (476), bet dažreiz arī imperatora Justiniāna I nāves gads (565), islāma rašanās (622) vai imperatora Kārļa Lielā valdīšanas laiks.

Seno laiku vecākās civilizācijas:

* Senā Divupe (ap 5300. — 637. m.ē.)
* Indas ielejas civilizācija (ap 3300. – 1700. p.m.ē.)
* Senā Ēģipte (ap 3150. — 31. p.m.ē.)
* Egejas civilizācija (ap 3000. — 1200. p.m.ē.)
* Maiju civilizācija (ap 2000. p.m.ē. — 900. m.ē.)
* Senā Ķīna (ap 1500. p.m.ē. — 1644. m.ē.)

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Senie laiki.

* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Martinika

|  |
| --- |
| **Martinika *Martinique |
| —  **Francijas aizjūras departaments**  —  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  **Karogs** |  **Ģerbonis** |

 |
|  |
| Pārvaldes centrs
  | Fordefransa
 |
| Valsts
 |  Francija |
| **Platība**  |
|  - Kopējā
  | 1 128 km² |
| **Iedzīvotāji** (2024) |
|  - Kopā | 349 925 |
|  - Blīvums | 310,2/km² |
| Interneta domēns | .mq |
|  **Martinika Vikikrātuvē** |

**Martinika** (franču: *Martinique*) ir Francijas aizjūras reģions un arī aizjūras departaments. Šī Antiļu arhipelāga sala atrodas Karību jūrā, aptuveni 450 km uz ziemeļaustrumiem no Dienvidamerikas krastiem, bet 700 km uz dienvidaustrumiem no Dominikānas. Tā ir arī daļa no Eiropas Savienības, tāpēc tiek lietots eiro. Oficiālā valoda ir franču, tomēr tiek lietota arī Martinikas kreolu valoda.

Martinika ir vulkāniska sala. Viens no ievērojamākajiem dabas objektiem ir Pelē kalns (*Montagne Pelée*) — aktīvs vulkāns, kura izvirdums 1902. gadā nopostīja pilsētu Senpjēru, nogalinot aptuveni 30 000 cilvēku.

## Klimats

Sala atrodas tropu klimatiskajā zonā, kur valda musonu klimats ar lietus sezonām un ciklonu risku. Klimata izmaiņas rada arvien biežākas dabas katastrofas, tostarp tropiskās vētras.

## Demogrāfija

Lielākā daļa iedzīvotāju ir pēcteči Āfrikas vergiem, kas tika atvesti 17.–19. gadsimtā. Pēc verdzības atcelšanas 19. gadsimtā uz salu tika atvesti strādnieki no Indijas. Pilsētā dzīvo arī eiropieši, galvenokārt franču izcelsmes.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Martinika.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Mūsdienu Ukrainas enciklopēdijas raksts (ukrainiski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
# Romas Gallija

Gallija Romas impērijas sastāvā
**Romas Gallija** bija teritorija, kas ietilpa Romas Republikas un Romas impērijas sastāvā pēc tās iekarošanas 1. gadsimtā pirms mūsu ēras. Tā aptvēra reģionus mūsdienu Francijas, Beļģijas, Šveices, Itālijas ziemeļu, Nīderlandes dienvidu un Vācijas rietumu teritorijās.

Gallija bija apdzīvota galvenokārt ķeltu ciltīm, kuras romieši sauca par galliem. Šīs ciltis bija militāri spēcīgas, taču bieži vien nebija vienotas. Gallijas iekarošana notika Jūlija Cēzara vadībā laikā no 58. līdz 50. gadam pirms mūsu ēras, un tā tika aprakstīta viņa darbā *"Komentāri par Gallijas karu"*. Cēzars sakāva vairākas ķeltu cilšu apvienības, kas nostiprināja Romas kontroli pār reģionu.

Pēc Romas impērijas sabrukuma Galliju 5. gadsimtā iekaroja franki, kas izveidoja Franku karalisti — priekšgājēju mūsdienu Francijai.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Romas Gallija.

* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Pasaules vēstures enciklopēdijas raksts (angliski)
# Francijas kino

Sākot no augšējā kreisā stūra: Žans Gabēns, Luijs de Finess, Žanna Moro, Alēns Delons, Brižita Bardo, Žans Pols Belmondo, Izabella Ipēra, Žans Dižardēns un Žerārs Depardjē
**Francijas kino** ir reģionāls kino žanrs, kas ietver dažāda veida filmu mākslu, kas ir radīta Francijas robežās vai kuru ir veidojuši Francijas nācijas pārstāvji. Francija, būdama vieta, kur ir radies kino, ir ietekmējusi arī visa turpmākā kino attīstību. Tā ir viena no valstīm, kur kino tradīcijas ir vismazāk izmainījušās kopš to pirmsākumiem. Daudzas nozīmīgas kino kustības ir radušās Francijā 20. un 21. gadsimtā, tai skaitā *Cinéma pur* un franču jaunais vilnis (*Nouvelle Vague*) ar ievērojamo režisoru Fransuā Trifo. Francijas kinofilmu raksturīgākās iezīmes ir lēna sižeta attīstība, spēcīgi izteikti tēlu raksturi un neesošs beigu iedalījums laimīgās vai nelaimīgās beigās.

Francijas kinoindustriju var ierindot kā trešo spēcīgāko pasaulē pēc komerciālā apgrozījuma uzreiz aiz ASV un Indijas kinoindustrijām. Francijas kinoindustrija atrodas Francijas valdības aizsardzībā.
# Pedru I (Brazīlija)

| **Pedru I** |
| --- |
|  |
| Pedru I 1834. gadā |
|  |
| Brazīlijas imperators |
| Valdīšana |
1822. gada 12. oktobris — 1831. gada 7. aprīlis |
| Kronēšana |
1822. gada 1. decembris |
| Pēctecis |
Pedru II |
| **Portugāles karalis** |
| Valdīšana |
1826. gada 10. marts — 1826. gada 2. maijs |
| Priekštecis |
Žoau VI |
| Pēctecis |
Marija II |
|  |
|  |
| Dzimis |
1798. gada 12. oktobrī Lisabona |
| Miris |
1834. gada 24. septembrī (35 gadu vecumā) Lisabona |
| Apglabāts |  Sanpaulu, Brazīlija |
| Dinastija |
Bragansas dianstija |
| Tēvs |
Žuau VI |
| Paraksts |  |

**Pedru I** (portugāļu: *Pedro I*; dzimis 1798. gada 12. oktobrī, miris 1834. gada 24. septembrī) bija Brazīlijas Impērijas dibinātājs un tās pirmais valdnieks. Īsu laiku bija arī Portugāles valdnieks (kā **Pedru IV**).

## Biogrāfija

Dzimis Lisabonā, Pedru bija Portugāles karalistes valdnieka Žoau VI ceturtais bērns. Kad 1807. gadā Portugālē iebruka Napoleona karaspēks, Pedru tēvs ar ģimeni bēga uz Portugāles lielāko un bagātāko koloniju Brazīliju. 1820. gada revolūcija Lisabonā lika Pedru tēvam atgriezties Portugālē 1821. gada aprīlī, bet Pedru tika atstāts Brazīlijā kā reģents.

Brazīlijā ar plašu neapmierinātību tika uzņemta ziņa par Portugāles valdības draudiem atsaukt Brazīlijas politisko autonomiju, kas pastāvēja kopš 1808. gada. Pedru paziņoja par Brazīlijas neatkarību no Portugāles 1822. gada 7. septembrī, 12. oktobrī viņš tika atzīts par Brazīlijas imperatoru. Līdz 1824. gada martam Pedru I sakāva visas Portugālei lojālās armijas vienības. 1826. gada martā viņš uz dažiem mēnešiem kļuva par Portugāles karali kā Pedru IV, taču atteicās no troņa savas vecākās meitas Marijas II labā. Nespēdams vienlaikus risināt Brazīlijas un Portugāles politiskās problēmas, 1831. gadā Pedru I atteicās no troņa par labu savam piecus gadus vecajam dēlam Pedru II un devās uz Eiropu, lai Portugāles tronī atjaunotu savu meitu Mariju, kuru bija gāzis Pedru I jaunākais brālis Migels. 1832. gada jūlijā Pedru I ar armiju iebruka Portugālē. Lai arī sācies kā Portugāles pilsoņu karš, tajā iesaistījās arī citas reģiona valstis. Miris 1834. gada septembrī no tuberkulozes.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Pedru I.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)

| Politiskie un sabiedriskie amati un pozīcijas |
| --- |
| Priekštecis:  **nav**  |  **Brazīlijas imperators**  1822. gada 12. oktobrī – 1831. gada 7. aprīlī | Pēctecis:  **Pedru II**  |
| Priekštecis:  **Žuau VI**  |  **Portugāles karalis**  1826. gada 10. martā – 1826. gada 2. maijā | Pēctecis:  **Marija II**  |
# Balsstiesības

**Balsstiesības** ir pilsoņu tiesības piedalīties valsts politiskajā dzīvē, īpaši tiesības balsot vēlēšanās un referendumos. Balsstiesības ir svarīgs demokrātijas elements, jo tās ļauj pilsoņiem ietekmēt valsts pārvaldi un politiskos procesus.

Dažādās valstīs ir atšķirīgas vēlēšanu sistēmas, piemēram, proporcionālā vēlēšanu sistēma, vairākuma sistēma un jauktās sistēmas, kas ietekmē vēlēšanu iznākumu un pārstāvniecību.

## Balsstiesību veidi

* Vispārējās balsstiesības: Tiesības balsot, kas piešķirtas visiem pilsoņiem, kas sasnieguši noteiktu vecumu, parasti 18 gadu. Šīs tiesības tiek piešķirtas neatkarīgi no dzimuma, rases, reliģijas vai sociālā stāvokļa.
* Kopējās balsstiesības: Attiecas uz visiem vēlētājiem, kuriem ir tiesības piedalīties valsts mēroga vēlēšanās, piemēram, parlamenta vēlēšanās.
* Pašvaldību balsstiesības: Tiesības balsot vietējās pašvaldību vēlēšanās, piemēram, pilsētu domju vai pašvaldību padomju vēlēšanās.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Balsstiesības.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
# Svētās Helēnas Sala[labot | labot pirmkodu]

| Svētās Helēnas sala |
| --- |
|

|  |
| --- |
|  |
| Karogs | Ģerbonis |

 |
| Location of   |
| **Galvaspilsēta** (un lielākā pilsēta)
  | Džeimstauna ﻿ / ﻿ |
| Valsts valodas | angļu |
| Valdība | Britu aizjūras teritorija |
|  -  | Monarhs | Čārlzs III Vindzors |
|  -  | Gubernators | Marks Endrū Keips |
| Aizjūras teritorija |
|  -  | Statuss piešķirts | 1659. gadā  |
| Platība |
|  -  | Kopā |  420 km²  |
| Iedzīvotāji |
|  -  | iedzīvotāji 2021. gadā | 4439  |
| Valūta | Svētās Helēnas salas mārciņa (`SHP`)  |
| Laika josla | GMT (UTC+0) |
| Interneta domēns | .sh |
| ISO 3166-1 kods | 654 / SHN / SH |
| Tālsarunu kods | +290
  |

**Svētās Helēnas Sala** ir vulkāniskas izcelsmes sala Atlantijas okeāna dienvidos. Britu Svētās Helēnas salas aizjūras teritorija papildus sastāv no Debesbraukšanas salas, Tristana da Kuņjas salām un Gofa salas. Pašas salas platība ir 122 km2, iedzīvotāju skaits 4255. Svētās Helēnas sala ir viena no visizolētākajām vietām pasaulē. Tuvākais kontinents ir vairāk nekā 2000 kilometru attālumā. Teritorijas politiskais vadītājs ir Čārlzs III, kuru uz salas pārstāv ģenerālgubernators. Salai ir vienkameras parlaments ar 15 deputātiem, 12 no kuriem tiek ievēlēti.

Svētās Helēnas sala ir slavena ar to, ka uz to 1815. gadā tika izraidīts Napoleons I, kurš tur arī mira 1821. gadā. Mājas, kurās dzīvoja Napoleons, kā arī ieleja, kurā viņš bija apglabāts, ir franču teritorija.

Salu 1502. gada 21. maijā atklāja spāņu jūrasbraucējs Portugāles dienestā Huans de Nova un nosauca to Konstantinopoles Svētās Helēnas vārdā. Portugāļi uz salas uzcēla pāris mājas un mazu baznīciņu. No 1645. līdz 1651. gadam uz salas apmetās holandieši, bet pēc tam tā kļuva par Britu Austrumindijas Kompānijas īpašumu. Briti salu izmantoja kā piestātni garajā ceļā uz Indiju. Tika nodibināta pastāvīga apmetne, kuru nosauca par Džeimstaunu, par godu Anglijas karalim Džeimsam II.

1815. gada oktobrī salā nometināja izsūtīto Napoleonu I. Šajā laikā salā tika izvietots lielāks britu garnizons un briti savā kontrolē pārņēma divas tuvumā esošas salas, lai nepieļautu iespējamos franču mēģinājumus atbrīvot gāzto imperatoru.

Būru kara laikā (1899—1902) uz salas tika izmitināti apmēram 5000 būru karagūstekņi.

Salas ekonomika ir ļoti vāja un tā saņem ievērojamu atbalstu no Lielbritānijas. Lielu daļu salas ienākumu veido filatēlijas marku pārdošana.

## Ievērojamas radības

* Džonatans (bruņurupucis) (izperēts ap 1832. gadu), Seišelu salu milzu bruņurupucis, kas 1882. gadā tika atvests uz Svētās Helēnas salu, ir pasaulē vecākais zināmais dzīvais sauszemes dzīvnieks. 2022. gadā viņš nosvinēja savu 190. dzimšanas dienu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Svētās Helēnas Sala.
* Sv. Helēnas valdības mājaslapa
* Franču klātbūtne Sv. Helēnas salā
* *Saint FM* Sv. Helēnas salas radio Arhivēts 2012. gada 18. jūlijā, *Wayback Machine* vietnē.
# Holera[labot | labot pirmkodu]

*Vibrio cholerae* baktērijas
**Holera** ir akūta zarnu infekcijas slimība, ko izraisa baktērija *Vibrio cholerae*. Cilvēki ar to var inficēties, lietojot uzturā ūdeni vai pārtiku, kas satur šī tipa baktērijas. Inkubācijas periods ilgst līdz piecām dienām. Slimība sākas ar caureju, kas kļūst aizvien biežāka. Slimnieka organisms strauji zaudē lielu daudzumu šķidruma, sākas organisma atūdeņošanās. Šoka stāvoklis iestājas no 4 līdz 12 stundām pēc pirmo slimības pazīmju parādīšanās, bet nāve — no 18 stundām līdz pāris dienām, ja vien netiek veikta orālā rehidrācijas terapija.

Pēdējo divu gadsimtu laikā pasaulē notikušas septiņas holeras pandēmijas. Mūsdienās lielāko daļu holeras gadījumu ik gadus reģistrē Āfrikā, kur arī ir lielāka mirušo procentuālā attiecība nekā citās pasaules daļās.

## Holeras epidēmijas Latvijā

Pirmā holeras epidēmija Latviju piemeklēja 1831. gadā otrās globālās pandēmijas laikā, pēc tam 1848. gadā. Trešā holeras epidēmija sasniedza Latviju 1853. gadā un turpinājās arī 1854. gadā. Pēdējā holeras epidēmija Latgalē bija 1909. gadā.

### Kurzemes guberņā

* 1831. gada vasarā Jelgavā ar holeru saslima 1953, bet nomira 990 cilvēki.
* 1848. gada rudenī Jelgavā no holeras nomira 968 cilvēki, bet Kurzemes guberņā kopumā saslima ap 6000, bet mira ap 2300 personu.
* 1853. gadā Jelgavā saslima 385, bet nomira 192 cilvēki, bet Kurzemes guberņā saslima ap 5000 un nomira ap 2000 cilvēku.

### Latgalē

* 1831. gadā Daugavpilī saslima 1146 un nomira 193 cilvēki, Rēzeknē 564 un 91; caurmēra letalitāte bija 17,3 %.
* 1848. gada holeras epidēmijas laikā saslimstība Latgalē sasniedza 257, bet mirstība – 42 uz 10 000 iedzīvotāju, letalitāte – 17,2%.
* 1853. gadā letalitāte sasniedza 17,8 %, 1856. gadā Krāslavā trešo reizi uzliesmoja holeras epidēmija.
* 1871. gadā holeras letalitāte Latgalē bija 31,7 %.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Holera.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Visuotinė lietuvių enciklopedija* raksts (lietuviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Glacioizostāze

Glacioizostāzes ātrums dažādas zemeslodes vietās.
**Glacioizostāze** ir litosfēras vertikāla kustība, ko izraisa virs tās esošā ledāja masas palielināšanās vai samazināšanās.

Jo smagāks ir ledājs virs virsmas, jo dziļāk litosfēra iegrimst astenosfērā, bet ledājam kūstot, astenosfēra atgūst savu sākotnējo formu blakus esošo litosfēras daļu spiediena ietekmē.

## Pēcledus laikmeta vēsture

Jaunākā ledus laikmeta noslēgumā pirms vairāk nekā 11 000 gadiem Ziemeļeiropas, Ziemeļamerikas un Austrumsibīrijas teritoriju klāja līdz 3000 metru bieza ledus sega.
Kad pleistocēna beigās un holocēna sākumā ledus sega sāka samazināties, sākās glacioizostatiskā korekcija jeb zemes garozas celšanās, kas turpinās tūkstošiem gadu.
Pirmajā fāzē, kas beidzās apmēram pirms 2000 gadiem, pacēlums bija līdz 75 mm gadā. Sākoties otrajai fāzei, pacēlums samazinājās līdz 25 mm gadā un turpina samazināties. Mūsdienu pacēlums nepārsniedz 18 mm gadā.

Turpinās arī Latvijas zemes virsmas lēna celšanās, kuras ātrums pieaug ziemeļrietumu virzienā. Turklāt kontinentu dreifa dēļ Latvija kopā ar Baltijas vairogu lēni dreifē uz ziemeļaustrumiem ar ātrumu aptuveni 25 mm/gadā attiecībā pret Zemes masas centru.