Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Teofrasts

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

| Teofrasts Θεόφραστος |
| --- |
|  |
| Personīgā informācija |
| Dzimis | ap 371. gadu p.m.ē. Eresa, Lesba, Senā Grieķija (Ziemeļegejas perifērija,  Grieķija) |
| Miris | ap 287. gadu p.m.ē. Atēnas, Senā Grieķija (Atikas perifērija,  Grieķija) |

 |
|

| Vispārīgā informācija |
| --- |
| Skola, tradīcija | Sengrieķu filozofija |
| Galvenās intereses | botānika, ģeoloģija, ētika, gramatika, vēsture, loģika, metafizika, fizika |
| Skolotājs | Aristotelis |
| Ietekmējies no | Platons, Aristotelis |
| Ietekmējis | Stratons, Afrodisijas Aleksandrs, parapatētiķi |
| Valoda | sengrieķu valoda |

 |

**Teofrasts** (grieķu: *Θεόφραστος*; dzimis ap 371. gadu p.m.ē., miris ap 287. gadu p.m.ē.) bija sengrieķu zinātnieks un filozofs, Aristoteļa skolnieks un sekotājs. Likeja vadītājs pēc Aristoteļa. Tiek uzskatīts par botānikas "tēvu".

Dzimis Lesbas salā. Mācījies pie Platona, vēlāk kļuva par Aristoteļa tuvu draugu un līdzgaitnieku. Visticamāk sekoja Aristotelim uz Lesbosu un uz Maķedoniju, vēlāk kopā atgriežoties Atēnās. Kad pēc Maķedonijas Aleksandra nāves Aristotelis devās prom no Atēnām, Teofrasts palika Atēnās un vadīja Likeju. Bija parapatētiķu skolas līderis turpmākos 35 gadus. Teofrasta laikā skola uzplauka, kādā brīdī tur esot mācījušies ap 2000 skolnieku. Miris 85 gadu vecumā.

*Historia plantarum*, 1549
Vairāk nekā 200 darbu autors par visdažādākajām tēmām. Daudzi no darbiem zuduši. No saglabātajiem īpaši pazīstami darbi botānikā - "Augu vēsture" (Περὶ φυτῶν ἱστορίας) un "Augu cēloņi" (Περὶ φυτῶν αἰτιῶν), kurā aprakstīti botānikas pamati, un mineraloģijā - "Par akmeņiem" (Περὶ λίθων). Pazīstams Teofrasta darbs ir "Raksturi" (Ἠθικοὶ χαρακτῆρες), kurā aprakstīti cilvēku psiholoģiskie tipi.

## Darbu latviskie tulkojumi

* Teofrasts. Raksturi. Rīga: Valters un Rapa, 1939.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Teofrasts.
# Kizili

| Kizili *Cornus* (*Linnejs*) |
| --- |
| *Cornus drummondii* |
|  |
| Klasifikācija |
| Valsts | Augi (*Plantae*) |
| Nodalījums | Segsēkļi (*Magnoliophyta*) |
| Klase | Divdīgļlapji (*Magnoliopsida*) |
| Rinda | Grimoņu rinda (*Cornales*) |
| Dzimta | Kizilu dzimta (*Cornaceae*) |
| Ģints | Kizili (*Cornus*) |
|  |
|  **Kizili Vikikrātuvē** |

**Kizili** (*Cornus*) ir kizilu dzimtas ģints, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā līdz Indoķīnai, Āfrijā (no Dienvidsudānas līdz tropiskās Āfrikas dienvidiem), un Amerikās — no Ziemeļamerikas līdz Bolīvijai.

## Klasifikācija

Ģintī ir klasificētas sugas un dabiski sastopami hibrīdi:

* *Cornus* × *acadiensis* Fernald
* *Cornus alba* L.
* *Cornus alternifolia* L.f.
* *Cornus amomum* Mill.
* *Cornus* × *arnoldiana* Rehder
* *Cornus asperifolia* Michx.
* *Cornus austrosinensis* W.P.Fang & W.K.Hu
* *Cornus bretschneideri* L.Henry
* *Cornus canadensis* L.
* *Cornus capitata* Wall.
* *Cornus chinensis* Wangerin
* *Cornus controversa* Hemsl.
* *Cornus darvasica* (Pojark.) Pilip.
* *Cornus disciflora* Moc. & Sessé ex DC.
* *Cornus drummondii* C.A.Mey.
* *Cornus excelsa* Kunth
* *Cornus eydeana* Q.Y.Xiang & Y.M.Shui
* *Cornus florida* L.
* *Cornus foemina* Mill.
* *Cornus* × *friedlanderi* W.H.Wagner
* *Cornus glabrata* Benth.
* *Cornus hemsleyi* C.K.Schneid. & Wangerin
* *Cornus hongkongensis* Hemsl.
* *Cornus iberica* Woronow
* *Cornus koehneana* Wangerin
* *Cornus kousa* Bürger ex Hance
* *Cornus* × *lepagei* Gervais & Blondeau
* *Cornus macrophylla* Wall.
* *Cornus mas* L.
* *Cornus meyeri* (Pojark.) Pilip.
* *Cornus multinervosa* (Pojark.) Q.Y.Xiang
* *Cornus nuttallii* Audubon ex Torr. & A.Gray
* *Cornus obliqua* Raf.
* *Cornus oblonga* Wall.
* *Cornus officinalis* Siebold & Zucc.
* *Cornus oligophlebia* Merr.
* *Cornus papillosa* W.P.Fang & W.K.Hu
* *Cornus parviflora* S.S.Chien
* *Cornus peruviana* J.F.Macbr.
* *Cornus quinquenervis* Franch.
* *Cornus racemosa* Lam.
* *Cornus rugosa* Lam.
* *Cornus sanguinea* L.
* *Cornus schindleri* Wangerin
* *Cornus sericea* L.
* *Cornus sessilis* Torr.
* *Cornus* × *slavinii* Rehder
* *Cornus suecica* L.
* *Cornus sunhangii* T.Deng, Z.Y.Lv & Zhi M.Li
* *Cornus torreyi* S.Watson
* *Cornus ulotricha* C.K.Schneid. & Wangerin
* *Cornus unalaschkensis* Ledeb.
* *Cornus volkensii* Harms
* *Cornus walteri* Wangerin
* *Cornus wardiana* Rushforth & Wahlsteen
* *Cornus wilsoniana* Wangerin

## Atsauces
# Sholastika

Sholastiķi
**Sholastika** — reliģiska filozofija, kas attīstījās viduslaiku klosteru skolās un universitātēs. Dažkārt to mēdz dēvēt par viduslaiku zinātni. Tās galvenais mērķis ir kristīgās ticības dogmu apoloģija un sistematizācija.

Sholastikas īpatnība saistīta ar to, ka tā centās atklāt nevis ko jaunu, bet skaidrot un sistematizēt to, kas bija pamatā kristīgajai ticībai. Kristīgās mācības galvenie avoti bija Vecā Derība un Jaunā Derība. Sholastiķi šos avotus mēģināja apstiprināt ar seno filozofu mācībām. Tie bija galvenokārt Senās Grieķijas filozofi. Sholastiķi lielu uzmanību pievērsa Aristoteļa filozofijai. No viņa viduslaiku mācība aizguva loģiskās izteiksmes formu sarežģītu spriedumu veidā. Viduslaiku zinātnieki (sholastiķi) lielu nozīmi piešķīra autoritāšu spriedumiem, bet ne praktiskai pieredzei. Pētot dabu un dabas parādības, piemēram, Aristoteļa atzinumi par šiem jautājumiem bija neapstrīdami un tos nedrīkstēja nekādā veidā verificēt. Medicīnas jautājumos speciālistu darbu traucēja aizspriedumu virkne, kuru pamatā bija viduslaiku pasaules uztveres un domāšanas īpatnības. Dažas zināšanas par cilvēku anatomiju tika iegūtas no arābu medicīnas grāmatām.

Neskatoties uz visām pretrunām, sholastikai viduslaikos bija arī pozitīva loma antīko autoru darbu saglabāšanā un izpētē. Tika uzsākts antīkā mantojuma apzināšanas un izpētes darbs. 12.—13. gadsimta sholastiķi izskatīja dažas svarīgas izziņas problēmas. 11.—12. gadsimtā Eiropā notika ass strīds par universāliju dabu, t. i. par universāliem jēdzieniem. Daļa sholastiķu — nominālisti — uzskatīja, ka jēdzieni reāli neeksistē, jo tie ir vienkārši vārdi, nosaukumi (no šejienes cēlies viņu nosaukums no latīņu: *nomen* — 'vārds'). Citi, viņu pretinieki — reālisti — uzskatīja, ka universālie jēdzieni pastāv īstenībā, neatkarīgi no atsevišķiem priekšmetiem, ko tie nosauc vai apzīmē.

Sākot ar 14. gadsimtu, īpaši 15.—16. gadsimtu, sholastika piedzīvoja norietu. Tālākā dabaszinību un antīkās literatūras izpēte notila bez sholastiķu līdzdalības. Sholastiķi, orientējoties tikai uz apoloģētiski dogmatiskiem jautājumiem, kas risināja Dieva un ticības jautājumus, kļuva par zinātnes attīstības bremzējošo spēku, tomēr viņu uzskati ietekmēja gan tālāko filozofijas, gan dabaszinātņu attīstību.

## Ievērojamākie pārstāvji

* Pīters Abelārs (1079—1142)
* Akvīnas Toms (ap 1225—1274)
* Rodžers Bēkons (1214—1294)
# Sēnes[labot | labot pirmkodu]

| Sēnes |
| --- |
| Dažādas sēnes |
|  |
| Klasifikācija |
| Valsts | Sēnes (*Fungi*) |
|  |
|  |
| Iedalījums |
| * Bazīdijsēnes (*Basidiomycota*)
* Asku sēnes (*Ascomycota*)
* Zigomikotas (*Zygomycota*)
* Hitridiomikotas (*Chytridiomycota*)
* Glomeromikotas (*Glomeromycota*)
* Ķērpji (*"Lichenes"*)
* Nepilnīgi pazīstamo sēņu grupa (*Deuteromycetes*)
 |
|  |
|  **Sēnes Vikikrātuvē** |

**Sēnes** (*fungi*, *mycota*) ir atsevišķa organismu grupa jeb valsts. Sēnes nav ne augi, ne dzīvnieki. Atšķirībā no augiem, sēnes nesatur hlorofilu, tādēļ nespēj pašas sev saražot nepieciešamās barības vielas. Šajā aspektā tās vairāk atgādina dzīvniekus, jo pārtiek no jau gatavām citu organismu saražotām organiskajām vielām. Taču sēnēm nav ne nervu, ne orgānu sistēmas, un tām nepiemīt spēja pārvietoties, kas raksturīga dzīvniekiem. Turklāt, sēnes vairojas ar mikroskopisku reproduktīvo vienību palīdzību, kuras sauc par sporām. Sporas pēc savas uzbūves ir daudz vienkāršākas nekā olas vai sēklas un lielākoties sastāv tikai no vienas šūnas. Ar vārdu "sēne" bieži saprot tikai sēnes virszemes reproduktīvo daļu jeb augļķermeni. Taču, tāpat kā ābols vai ķirbis, sēne ir tikai daļa no vesela organisma. Daudzu sēņu uzbūve ir ārkārtīgi smalka un to dzīves cikli ir vieni no vissarežģītākajiem uz mūsu planētas. Precīzs dabā sastopamo sēņu sugu skaits nav zināms. 2020. gadā dokumentēts vairāk kā 148 000 dažādu sēņu sugu, taču to kopējais skaits uz mūsu planētas tiek lēsts vismaz ap 2500 000. Latvijā sastopams vairāk kā 4000 dažādu sēņu sugu.

Sēņu klasifikācija pilnībā vēl nav izstrādāta. Ir organismu grupas, kuras dažādi autori liek vai pie sēnēm, vai pie protistiem. Ir liela sēņu grupa Deuteromycetes, apmēram 15000 sugu, kuru taksonomiskais stāvoklis nav skaidrs.
Tāpat nav skaidrs, kur likt ķērpjus, jo tie nav īsti organismi, bet simbiotiskas grupas, kas sastāv no sēņu un aļģu saaugumiem. Šajā klasifikācijā tie ir pielikti pie sēnēm, jo sēnes ir neatņemams ķērpju elements. Fotosintezējošie komponenti var būt dažādi, gan prokariotiskās zilaļģes, gan eikariotiskās zaļaļģes. Mēdz būt gadījumi, kad vienā ķērpju sugā var būt dažādu sugu aļģes. Pie tam lielākā aļģu daļa dzīvo arī brīvā veidā. Savukārt ķērpjus veidojošās sēnes brīvā veidā nav sastopamas. Tās ir vai nu bazīdijsēnes, vai nu asku sēnes, bet ne sēņu kombinācijas.

* Valsts: Fungi (Sēnes)
* Nodalījums: Basidiomycota (Bazīdijsēnes)
* Nodalījums: Ascomycota (Asku sēnes)
* Nodalījums: Zygomycota (Zigomikotas)
* Nodalījums: Chytridiomycota (Hitridiomikotas)
* Nodalījums: Glomeromycota (Glomeromikotas)
* Nodalījums: Lichenes (Ķērpji)
* Grupa: Deuteromycetes (Nepilnīgi pazīstamo sēņu grupa)

Bioloģijas zinātnes nozari, kas pēta sēnes, sauc par mikoloģiju.

## Skatīt arī

* Sēne
* Pelējums
* Raugs

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Sēnes.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia of Life* raksts (angliski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Prokopijs no Cēzarejas

**Prokopijs no Cēzarejas** (grieķu: *Προκόπιος Καισαρεύς*, dzimis ap 500. gadu Cēzarejā, Palestīnas administratīvajā centrā, miris pēc 562. gada) bija Bizantijas vēsturnieks, jurists un rakstnieks. Viņa darbi ir nozīmīgs pirmavots imperatora Justiniāna I laikmeta notikumu izpratnei. Prokopijs bija no senāta aristokrātijas, bija apguvis retoriku un tiesības, šīs zināšanas tika papildinātas Konstantinopoles galmā un piedaloties augstākajos valsts pārvaldes procesos.

## Izglītība un karjera

Prokopijs bērnībā mācījās slavenajā Cēzarejas retorikas skolā, kur apguva daiļrunību un juridiskās zināšanas. Strādājis kā jurists un retorikas pasniedzējs, viņš drīz emigrēja uz Konstantinopoli, kur guva ievērību tiesas procesos un galmā. 527. gadā Prokopiju iecēla par ģenerāļa Flāvija Belisārija sekretāru un padomnieku, ļaujot viņam piedalīties augsta līmeņa valsts lēmumos. Viņš sastādīja ziņojumus imperatoram, piedalījās diplomātiskās sarunās un pavadīja Belisāriju svarīgākajās militārajās kampaņās.

Prokopijs piedalījās karagājienos pret persiešiem (527.–531.), vandaļiem Ziemeļāfrikā (533.–536.), ostgotiem Itālijā (536.–540.) un atkal pret persiešiem Austrumos (541. gads). Viņš bija aculiecinieks Konstantinopoles grandiozajai Nikas sacelšanās (532.), piedzīvoja mēra epidēmiju (542.) un darbojās Konstantinopoles valsts pārvaldē, iespējams, kā prefekts 562. gadā.

## Darbi

Prokopija literārais mantojums ietver:

* "Vēsture par kariem" – astoņu grāmatu darbs, kas analizē Bizantijas militārās kampaņas pret persiešiem, vandaļiem un gotiem. Pirmās divas grāmatas aptver karus ar Persiju, nākamās divas – ar vandaļiem Āfrikā, trīs nākamās – ar gotiem Itālijā, bet pēdējā grāmata, izdota atsevišķi, apkopo impērijas notikumus līdz 554. gadam. Autors mēģināja veidot objektīvu analīzi, balstoties uz personīgo pieredzi un citiem pieejamiem avotiem.
* Panegīrika Justiniāna darbi – tiek izcelti imperatora sasniegumi.
* "Slepenā vēsture" – satīrisks un atmaskojošs darbs par galma intrigām un Justiniāna valdīšanas ēnas pusēm.

Prokopija darbi atspoguļo viņa klasisko izglītību un spēju detalizēti dokumentēt notikumus, saglabājot līdzsvaru starp aculiecinieka un analītiķa skatpunktiem. Būdams senāta aristokrātijas piekritējs, viņš Bizantijas administratīvajā sistēmā redzēja Romas tradīciju turpinājumu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Prokopijs no Cēzarejas.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski)
* Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Meistardarbs

*Mona Lisa*, Leonardo da Vinči glezna
**Meistardarbs**, arī **šedevrs** (franču: *chef d'œuvre*) ir jēdziens, kas mūsdienās tiek attiecināts uz mākslinieka dižāko darbu, vai arī darbu, kurā izpaužas nepārspējams radošums un meistarība.

Daži meistardarbu piemēri: Leonardo da Vinči *Mona Lisa*, Mikelandželo *Dāvids*, Ludviga van Bēthovena *Devītā simfonija*, Dantes Aligjēri *Dievišķā komēdija*, Ļeva Tolstoja *Karš un miers,* Gētes *Fausts*.

Par meistardarbu jeb **meistarstiķi** viduslaiku cunftēs dēvēja arī īpašu paraugizstrādājumu, ko vajadzēja izgatavot zellim, lai saņemtu meistara titulu.

## Atsauces
# Žans Batists Lamarks[labot | labot pirmkodu]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

| Žans Batists Lamarks *Jean-Baptiste Lamarck* |
| --- |
|  |
| Personīgā informācija |
| Dzimis | 1744. gada 1. augustā Bazantēna,  Francijas Karaliste |
| Miris | 1829. gada 18. decembrī (85 gadi) Parīze,  Francijas Karaliste |

 |
|

| Zinātniskā darbība |
| --- |
| Zinātne | bioloģija |
| Darba vietas | Franču zinātņu akadēmija (*Académie des sciences*), Nacionālais dabas vēstures muzejs (*Muséum national d'Histoire naturelle*), Augu Dārzs (*Jardin des Plantes*) |
| Alma mater | Parīzes Augstākajā medicīnas skola |
| Sasniegumi, atklājumi | mūsdienu bioloģijas pamati, evolūcijas pamati |

 |

**Žans Batists Pjērs Antuāns de Monē** (franču: *Jean-Baptiste Pierre Antoine de Monet, Chevalier de la Marck*; dzimis 1744. gada 1. augustā, miris 1829. gada 18. decembrī), pazīstams kā **Lamarks** (*Lamarck*), bija franču dabaspētnieks. Viens no mūsdienu bioloģijas jēdziena ieviesējiem. Agrīnās evolūcijas teorijas (lamarkisma) pamatlicējs. Ieviesis jēdzienu bezmugurkaulnieki.

Pēc dienesta armijā, kur piedalījās kaujās Pomerānijā Septiņgadu kara laikā, no 1772. līdz 1776. gadam mācījies Parīzes Augstākajā medicīnas skolā. 1779. gadā kļuva par Francijas Zinātņu akadēmijas locekli. Lamarks bija pirmais, kas ieteicis augu noteikšanai izmantot dihotomisko principu. Sniedzis ieguldījumu dzīvnieku sistematizācijā. Vienā no darbiem ir izklāstījis vienotas evolūcijas mācības pamatus. Iedalījis dzīvniekus mugurkaulniekos un bezmugurkaulniekos. Vienā laikā ar vācieti Gotfrīdu Trevirānusu (*Gottfried Reinhold Treviranus*) ieviesis terminu "bioloģija".

## Atsauces

Kopējās

* *Latvijas padomju enciklopēdija*. 51. sējums. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija. 700. lpp.

## Ārējās saites

* Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Žans Batists Lamarks.

* *Encyclopædia Britannica* raksts (angliski)
* *Visuotinė lietuvių enciklopedija* raksts (lietuviski)
* *Brockhaus Enzyklopädie* raksts (vāciski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski)
* Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski)
* *Encyclopædia Universalis* raksts (franciski)
* Herdera enciklopēdijas raksts (spāņu)
* Enciklopēdijas *Krugosvet* raksts (krieviski)
# Arheopterikss

| Arheopterikss *Archaeopteryx* |
| --- |
|  |
|  |
| Klasifikācija |
| Valsts | Dzīvnieki (*Animalia*) |
| Tips | Hordaiņi (*Chordata*) |
| Klase | Putni (*Aves*) |
| Kārta | Arheopteriksveidīgie (*Archaeopterygiformes*) |
| Dzimta | Arheopteriksu dzimta (*Archaeopterygidae*) |
| Ģints | Arheopteriksi (*Archaeopteryx*) |
|  |
|  |
| Sinonīmi |
| * Pterodactylus crassipes
* Rhamphorhynchus crassipes
* Scaphognathus crassipes
* Griphosaurus problematicus
* Gryphornis longicaudatus
* Jurapteryx recurva
 |
| Iedalījums |
|
Pagaidām arheopteriksu ģintī ir atklāta viena suga:
* *A. lithographica*
 |
|  |
|  **Arheopterikss Vikikrātuvē** |

**Arheopteriksi** (latīņu: *Archaeopteryx*) ir vieni ir no pirmajiem un primitīvākajiem putniem, tādēļ tos dēvē arī par **pirmputniem**. Putna nosaukums ir cēlies no grieķu valodas vārdiem "archaios" (ἀρχαῖος), kas nozīmē "antīks", "sens" un no "pteryx" (πτέρυξ), kas nozīmē "spalva", "spārns". Arheopteriksi dzīvoja vēlajā juras periodā apmēram pirms 155-150 miljoniem gadu.

Arheopteriksu ilgu laiku uzskatīja par pirmo putnu. Fosilās atliekas liecina, ka tam bija spārni un spalvas, tomēr skeleta kauli neatšķiras no citu mazo teropodu, piemēram, velosireptora kauliem. Arheopteriksa galva bija līdzīga putna galvai. Tai bija šaurs, zobains knābis, lieli acu dobumi un galvaskausa smadzeņu daļa. Dinozauru vieglajiem kauliem bija dobums tāpat kā putnu kauliem. Sarežģītas uzbūves spalvas uz spārniem un astes bija līdzīgas mūsdienu lidojošo putnu spalvām. Spārnus veidoja priekškājas ar pagarinātiem pirkstu kauliem. Aste bija gara kā rāpuļiem. Arheopterikss dzīvoja pie seklas jūras un, iespējams, medīja kukaiņus un mazas zivis.

Arheopteriksu salīdzinājums ar cilvēku.
# Šūnas kodols

Šūnas kodola uzbūve: 1 — kodola apvalks; 1a — ārējā membrāna; 1b — iekšējā membrāna; 2 — kodoliņš; 3 — kodola sula; 4 — hromatīns; 4a — heterohromatīns; 4b — eihromatīns; 5 — ribosomas; 6 — kodola poras.
**Šūnas kodols** (latīņu: *nucleus* vai *nuculeus*) ir eikariotu šūnas organoīds, kurš satur ģenētisko informāciju (DNS). Baktērijām un zilaļģēm nav šūnas kodola, bet tām kodolviela atrodas citoplazmā. Kodolviela ir arī vīrusos. Šūnas kodola lielums parasti ir no 2 līdz 10 μm.

Cilvēka organismā, tāpat kā citu zīdītāju organismā, katrai šūnai, izņemot eritrocītus, ir kodols. Var būt divkodolu vai pat daudzkodolu šūnas. Divkodola šūnas parasti ir, piemēram, aknās, nierēs.

## Funkcijas

Šūnas kodols elektronmikroskopā.
Kodolam ir noteicoša nozīme šūnas dzīvības norisēs, jo tajā atrodas hromosomas, kurās ieslēgta organisma galvenā iedzimtības informācija. Līdz ar to no kodola ir atkarīga šūnas olbaltumvielu sintēze, un tieši olbaltumvielas nodrošina visas šūnas funkcijas.

Kodolā notiek arī ģenētiskās informācijas replikācija un ribosomu priekšteču veidošanās.

RNS, kas nodrošina replikāciju, sintēze arī notiek kodolā.

## Uzbūve

Kodola forma bieži vien atgādina šūnas formu: apaļā šūnā kodols ir apaļš, vārpstveida šūnā — garenisks. Vēl ir ovāli, nūjiņveida, diegveida, pakavveida un segmentveida veida šūnu kodoli. Monocītu kodolam ir šķēlumi, bet neitrofilu kodols ir segmentēts. Kodolā atrodas kodoliņi. Vēl šūnas kodolā ir hromatīns un hromatīna tīkls. Pārējo šūnas kodola tilpumu aizņem kodola sula.

Kodolu no citoplazmas norobežo kodola apvalks, kuru veido divi lipīdu dubultslāņi, starp kuriem ir sprauga; ārējais lipīdu slānis pāriet graudainajā endoplazmatiskajā tīklā, iekšējam slānim pieguļ kodolplātnīte. Vietās, kur ārējais un iekšējais lipīdu slānis saskaras, veidojas kodolporas, kuras savieno kodolplazmu un citoplazmu un kuras veidotas no sarežģīta makromolekulu kompleksa, pa tām notiek makromolekulu transports. Mazas molekulas pārvietojas cauri kodolapvalkam difūzijas ceļā.

Kodolā ir viens vai vairāki kodoliņi (latīņu: *nucleolus*), tajos notiek ribosomu veidošanās. Kodoliņu veido DNS cilpas, RNS molekulas un ribosomu priekšteči. Kodoliņa lielums raksturo šūnas funkcionālo aktivitāti. Jo aktīvāk olbaltumvielu sintēze norisinās šūnā, jo lielāku daļu kodola tilpuma aizņem kodoliņš.

Hromatīns ir DNS un kodola olbaltumvielu komplekss, šūnām daloties, tas veido hromosomas. Kad šūna nedalās, hromatīns ir izkliedēts kodolā. Eihromatīns jeb difūzais hromatīns ir ģenētiski aktīvs hromatīns, šo DNS molekulas fragmentu informācija tiek izpausta. Heterohromatīns jeb kompaktais hromatīns ir ģenētiski neaktīvs, un informācija no šiem DNS molekulas fragmentiem netiek izpausta.

Hromosomas sastāv no DNS un olbaltumvielām (histoniem).

Metafāzes hromosoma (hromosoma šūnas dalīšanās stadijā metafāzē) satur divas hromatīdas, kas savstarpēji savienotas ar centromēru, kas savukārt sastāv no īpašiem DNS rajoniem un kinetohoriem — olbaltumvielu diskiem, kas dalīšanās laikā piestiprinās pie dalīšanās vārpstas pavedieniem. Hromosomas pleci ir hromosomas daļas abpus centromērai. Telomēras ir hromosomu gali.

## Atsauces un piezīmes
# Prions[labot | labot pirmkodu]

**Prions** ir infekciozs proteīns, kas izraisa smagas neiroloģiskas slimības, ietekmējot dzīvnieku un cilvēku nervu sistēmu. Prioniem raksturīgs tas, ka tie nesatur nukleīnskābes (DNS vai RNS), kas parasti ir nepieciešama infekcijas izplatīšanai. Prioni mijiedarbojas ar veselīgiem proteīniem, liekot tiem iegūt patoloģisku, bīstamu struktūru. Šie patoloģiskie proteīni var uzkrāties un bojāt šūnas, galvenokārt smadzenēs un muguras smadzenēs, izraisot neironu bojājumus un atrofiju.

Prionu slimības ir ļoti nopietnas, un tās bieži noved pie dzīvnieku vai cilvēku nāves. Pirmās prionu slimības, kas tika atklātas, bija izplatītas dzīvnieku vidū, piemēram, liellopu sūkļveida encefalopātija, kas izraisa tādas cilvēku saslimšanas, kā Kreicfelda-Jakoba slimība. Tās galvenokārt tiek pārnestas, patērējot inficētas gaļas produktus vai caur dzīvnieku ķermeņu šķidrumiem.

Prionu raksturojošā īpašība ir tā, ka tie ir izturīgi pret parastajām dezinficēšanas metodēm, kas parasti iznīcina vīrusus un baktērijas, tādējādi tos ir ļoti grūti iznīcināt. Prionu infekcijas var attīstīties ļoti lēni, un simptomi var parādīties tikai mēnešus vai pat gadus pēc inficēšanās.

## Atsauces
# Nukleīnskābes

**Nukleīnskābes** jeb **nukleoskābes** ir polimēri, kurus veido savā starpā ar fosforskābes diestera saitēm lineāri savienoti nukleotīdi. Nukleīnskābes nodrošina ģenētiskās informācijas glabāšanu, ekspresiju un nodošanu nākamajām šūnu paaudzēm ar replikācijas, transkripcijas un translācijas mehānismu palīdzību. Izšķir ribonukleīnskābes (RNS) un dezoksiribonukleīnskābes (DNS).

## Nukleotīdi

Nukleīnskābju monomēri ir nukleotīdi. Tie sastāv no 3 komponentiem:

* Heterocikliska slāpekļa bāze (purīna (adenīns un guanīns) vai pirimidīna (timīns, uracils un citozīns) atvasinājums)
* Ogļhidrāts (pentoze) (DNS — dezoksiriboze; RNS — riboze)
* Fosforskābes atlikums

## Nukleīnskābju veidi

* Dezoksiribonukleīnskābes (DNS)
* Ribonukleīnskābes (RNS)

## DNS un RNS salīdzinājums

Izšķir divu veidu nukleīnskābes: dezoksiribonukleīnskābi (DNS) un ribonukleīnskābi (RNS). Tabulā ir izveidots abu skābju salīdzinājums.

|  | DNS | RNS |
| --- | --- | --- |
| nukleotīdi | adenīns (A) | adenīns (A) |
|  | timīns (T) | uracils (U) |
|  | citozīns (C) | citozīns (C) |
|  | guanīns (G) | guanīns (G) |
| Ogļhidrāts | dezoksiriboze | riboze |
| skābe | H3PO4 | H3PO4 |
| molekulas uzbūve | dubultspirāle A-T; C-G | nukleotīdu virkne A-U; C-G |