# Savienības armija[labot | labot pirmkodu]

| Savienības armija |
| --- |
| ASV karogs no 1863. gada līdz 1865. gadam (35 štati/zvaigznes) |
| Valstis |  ASV |
| Tips |
Armija |
| Lielums |
2 128 948 (700 000 augstākajā punktā) |
| Daļa no |
ASV kara departaments |
| Colors |      Tumši zils |
| March |
“Republikas kara himna" |
| Komandieri |
| Armijas virspavēlnieks |
ASV prezidents Abrahams Linkolns (1861–1865) Prezidents Endrū Džonsons (1865) |
| Komandējošais ģenerālis |
Ģenerālmajors Vinfīlds Skots (1841–1861) Ģm Džordžs Maklelans (1861–1862) Ģm Henrijs Haleks (1862–1864) Aģ Uliss Grānts (1864–1869) |

**Savienības armija** (arī **Federālā armija**, **Ziemeļu armija**) bija militārs formējums, kas cīnījās par Savienības saglabāšanu Amerikas pilsoņu kara laikā no 1861. līdz 1865. gadam. Savienības armija sastāvēja no pastāvīgās Amerikas Savienoto Valstu regulārās armijas, taču to vēl vairāk nocietināja, papildināja un nostiprināja daudzas pagaidu brīvprātīgo vienības, kā arī tie, kas tika iesaukti dienestā uz militārā iesaukuma principa. Šajā nežēlīgajā pilsoņu karā Savienības armija cīnījās un galu galā triumfēja pār Konfederācijas štatu armiju.

Kara laikā Savienības armijā tika iesaukti 2 128 948 vīri, tostarp 178 895 afroamerikāņu karavīri; 25% no baltajiem vīriešiem, kas dienēja, bija imigranti, un vēl 25% bija pirmās paaudzes amerikāņi. No šiem karavīriem 596 670 tika nogalināti, ievainoti vai pazuda bez vēsts. Sākotnējais iesaukums bija tikai trīs mēneši, pēc tam daudzi no šiem vīriešiem izvēlējās atkārtoti pieteikties uz vēl trīs gadiem.

## Armijas organizācija

Savienības armija sastāvēja no dažādām vienībām (vienībām), kuras parasti tika organizētas ģeogrāfiski:

* **Divīzijas** (piemēram: Misisipi militārā divīzija, vidējā militārā divīzija)
* **Departamenti** (piemēram, Tenesī departaments, Kamberlendas departaments, Klusā okeāna departaments, Jaunanglijas departaments)
* **Apgabali** (piemēram: Kairas apgabals, Austrumtenesijas apgabals)
* **Armijas** (komandieri galvenokārt bija ģenerāļi)
	+ Kamberlendas armija (Army of the Cumberland)
	+ Džordžijas armija (Army of the Georgia)
	+ Līča armija (Army of the Gulf)
	+ Džeimsa armija (Army of the James)
	+ Misisipi armija (Army of the Mississippi)
	+ Ohaio armija (Army of the Ohio)
	+ Potomakas armija (Army of the Potomac)
	+ Šenando savienības armija (Union Army of the Shenandoah)
	+ Tenesī armija (Army of Tenneessee)
	+ Virdžīnijas armija (Army of Virginia)

### Armijas komandieri

Savienības armijas komandieri (vēlāk saukti par armijas štāba priekšniekiem) bija:

* + 1.Vinfīlds Skots (1841. gada 5. jūlijs—1861. gada 1. novembris)
	+ 2.Džordžs Maklelans (1861. gada 1. novembris—1862. gada 11. marts)
	+ 3.Henrijs Haleks (1862. gada 23. jūlijs—1864. gada 9. marts)
	+ 4.Uliss Grānts (no 1864. gada 9. marta līdz 1869. gada 4. martam)

Laika posmā no 1862. gada 11. marta līdz 23. jūlijam prezidents Abrahams Linkolns vadīja tieši kopā ar ASV kara ministru Edvīnu Stentonu un neoficiālo Kara padomi, kas tika izveidota 1862. gada 17. martā. Padomē ietilpa augsta ranga virsnieki.

Pēdējais no Savienības armijas komandieriem bija Uliss Grānts, kurš bija pazīstams kā totāla kara piekritējs, liedzot ienaidniekam piekļuvi resursiem, kas nepieciešami, lai turpinātu karadarbību, Savienības armijas virzības laikā masveidā iznīcinot rūpnīcas un fermas.

### Taktiskā organizācija

Amerikas Savienoto Valstu armijas militārā organizācija balstījās uz Eiropā attīstītajām tradīcijām, pulks bija vervēšanas, apmācības un manevrēšanas pamats. Tomēr dažādu iemeslu dēļ var būt lielas atšķirības faktisko karavīru skaitā, kas organizēti pat viena veida vienībās. Savu lomu spēlēja izmaiņas vienību struktūrā kara laikā, pastāvīgo un brīvprātīgo vienību organizatorisko principu kontrasti un pat vienkārša nepareiza nosaukumu piešķiršana. Tā, piemēram, salīdzinot divus kājnieku pulkus ar pilnu pilnvaroto spēku, vienā varētu būt divreiz vairāk karavīru nekā otrā. Turklāt pat tad, ja vienības bija līdzvērtīga lieluma, to faktiskā efektivitāte lielā mērā bija atkarīga no apmācības, vadības, aprīkojuma un citiem faktoriem.

| Nosaukums | Komandieris | Apakšvienības | Karavīri | Piezīmes |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Savienības armijas taktiskā organizācija| Korpuss | Ģenerālmajors | 2—6 divīzijas | 36 000 | Vidēji trīs divīzijas, iekļāva īpašu artilērijas brigādi pēc 1863. gada. Skatiet arī Kavalērijas korpuss. |
| Divīzija | Ģenerālmajors | 2—6 brigādes | 12 000 | Vidēji trīs brigādes kājnieku divīzijām, divas brigādes kavalērijai. Iekļauts arī pievienotās artilērijas baterijas līdz 1863. gadam. |
| Brigāde | Brigādes ģenerālis | 2—12 pulki | 4000 | Vidēji četri pulki gan kājniekiem, gan kavalērijai. Artilērijas brigādes sastāvēja no četrām līdz sešām baterijām. |
| Pulks | Pulkvedis | 10 rotas | 1000 | Faktiskais lielums varētu atšķirties, jo kaujas zaudējumi samazināja pulku līdz vairākiem simtiem karavīru vai mazāk. Artilērijas pulki sastāvēja no divpadsmit baterijām, bet bija tikai administratīvas vienības. |
| Bataljons | Majors | Dažādi | Dažādi | Ar dažiem izņēmumiem bataljons var attiekties uz jebkurām divām vai vairākām pulka rotām vai ja pulks sastāvēja no četrām līdz astoņām rotām. |
| Rota | Kapteinis | 2 vadi | 100 | Kavalērijas ekvivalents, ko dēvē par vienību. Artilērijas ekvivalents, ko dēvē par bateriju, satur četras līdz sešas artilērijas vienības. |

## Armijas personālsastāvs

Pilsoņu kara laikā lielākā daļa karavīru, kas cīnījās, lai saglabātu Savienību, bija brīvprātīgo vienībās. Pirmskara regulārajā armijā bija aptuveni 16 400 karavīru, bet līdz beigām, kamēr Savienības armija bija pieaugusi līdz vairāk nekā miljonam karavīru, regulārā personāla skaits joprojām bija aptuveni 21 699 karavīru, no kuriem vairāki tūkstoši dienēja brīvprātīgo spēkos. Kara laikā regulārajai armijai kopumā tika izsniegti tikai 62 000 dienesta pieteikumu, jo lielākā daļa jauno karavīru deva priekšroku Brīvprātīgo dienestam.

Vēl pirms Pilsoņu kara Amerikas sabiedrībai bija vispārēji negatīvs viedoklis par valsts bruņotajiem spēkiem, kas bija saistīts ar Džefersona ideālu, kas uzskatīja pastāvīgās armijas par draudu demokrātijai un tā vietā novērtēja "pilsoņu karavīru" kā tādu, kas vairāk atbilst amerikāņu ideāliem -vienlīdzība un skarbs individuālisms. Pilsoņu kara laikā šī attieksme nemainījās, un pēc tam daudzi Savienības uzvaru piedēvēja brīvprātīgajiem, nevis regulārās armijas nodrošinātajam vadības un personāla darbam. Savukārt regulārās armijas virsnieki nicināja miliciju un uzskatīja, ka tiem ir apšaubāma vērtība. Komentētāji, piemēram, Emorijs Aptons, vēlāk apgalvoja, ka paļaušanās uz brīvprātīgajiem kaujiniekiem valsts aizsardzībā izraisīja konflikta pagarināšanos un tā sadārdzināšanos gan naudas, gan zaudēto dzīvību ziņā.

Starp slavenākajiem armijas lauka komandieriem bija Natenjels Laions (pirmais Savienības ģenerālis, kurš kara laikā tika nogalināts kaujā), Viljams Rouzrenss, Džordžs Henrijs Tomass un Viljams Šērmens. Citi, ar mazāku kompetenci, bija Bendžamins F. Batlers.

### Dienvidu unionisti

Dienvidnieki, kuri Pilsoņu kara laikā bija pret konfederāciju, bija pazīstami kā Dienvidu unionisti. Viņus sauca arī par *Savienības lojālistiem* vai *Linkolna lojālistiem*. Vienpadsmit konfederācijas štatos tādos štatos kā Tenesī (īpaši Austrumtenesī), Virdžīnijā (kurā tajā laikā ietilpa Rietumvirdžīnija) un Ziemeļkarolīnā dzīvoja vislielākais unionistu skaits. Daudzos Dienvidu Apalaču apgabalos arī bija Savienību atbalstošs noskaņojums. Apmēram 100 000 vīru, kas dzīvoja konfederācijas kontrolētajos štatos, dienēja Savienības armijā vai savienības partizānu grupās. Lai gan dienvidu unionisti nāca no visām sabiedrības šķirām, lielākā daļa sociālā, kultūras un ekonomiskā ziņā atšķīrās no reģionā dominējošās pirmskara plantatoru klases.

### Armijas etniskais sastāvs

Vietējie baltie amerikāņi veidoja aptuveni divas trešdaļas Savienības armijas karavīru sastāva, un pārējo daļu veidoja daudzas dažādas etniskās grupas, tostarp liels skaits imigrantu. Apmēram 25% balto vīriešu, kas dienēja Savienības armijā, bija dzimuši ārpus Amerikas. Vislielāko imigrācijas pieplūduma līmeni ASV piedzīvoja 1850. gados, un lielākā daļa šo cilvēku pārcēlās uz ziemeļaustrumu štatiem.

Starp šiem imigrantiem vācieši veidoja lielāko grupu ar miljonu ieceļotāju no 1850. līdz 1860. gadam, no kuriem daudzi bija četrdesmit astoņi. Tajā pašā laika posmā ieradās gandrīz tikpat daudz īru imigrantu. Imigrantu karavīri bija vieni no entuziastiskākajiem Savienības armijā ne tikai no vēlmes palīdzēt glābt viņus pieņēmušo valsti, bet arī apliecināt savu patriotismu pret to. Lai palīdzētu nostiprināt imigrantu entuziasmu un lojalitāti Savienībai, no šīm kopienām armijā tika iecelti vairāki ģenerāļi, tostarp Francs Sigels un Maikls Korkorans.

Savienības armijas etniskais sastāvs| Skaits | Izcelsme |
| --- | --- |
| 1 400 000 | Baltie amerikāņi |
| 216 000 | vācieši/vācu izcelsmes amerikāņi |
| 210 000 | Afroamerikāņi |
| 150 000 | Īri |
| 18 000 — 50 000 | kanādiešu izcelsmes amerikāņi |
| 50 000 | angļi |
| 49 000 | Citi (Skandināvi, Itāļi, Ebreji, Meksikāņi, Poļi, Amerikas indiāņi) |
| 40 000 | Franči/Frankokanādieši |
|  |

Daudzi imigrantu karavīri izveidoja savus etniskos pulkus, piemēram, Īru brigādi, tostarp 69. Ņujorkas, 63. Ņujorkas, 88. Ņujorkas, 28. Masačūsetsas, 116. Pensilvānijas pulkus; Šveices strēlnieki (15. Misūri pulks); *The Gardes de Lafayette* (55. Ņujorkas pulks); Garibaldi gvarde (Ņujorkas 39. pulks); Martinesa milicija (1. Ņūmeksikas pulks); poļu leģions (58. Ņujorkas pulks); vācu reindžeri; Sigela strēlnieki (52. Ņujorkas pulks, vēlāk 7.); *Cameron Highlanders* (79. Ņujorkas brīvprātīgo kājnieku pulks); un Skandināvijas pulks (15. Viskonsinas pulks). Bet lielākoties ārzemēs dzimušie karavīri bija izkaisīti kā atsevišķi pa vienībām.

### Virsnieku dienesta pakāpes un zīmotnes

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1861—1864** |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Ģenerālmajors Armijas komandējošais | Ģenerālmajors | Brigādes ģenerālis | Pulkvedis | Pulkvežleitnants | Majors | Kapteinis | Pirmais leitnants | Otrais leitnants |
| **1864—1866** |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Ģenerālleitnants | Ģenerālmajors | Brigādes ģenerālis | Pulkvedis | Pulkvežleitnants | Majors | Kapteinis | Pirmais leitnants | Otrais leitnants |

### Zemāko apakšvirsnieku un karavīru dienesta pakāpes un zīmotnes

| **Enlisted Rank Structure** |
| --- |
| Seržants-majors | Kvartermeistars seržants | Ordinētais seržants | Pirmais seržants | Seržants | Kaprālis | Muzikants | Ierindnieks |
|  |  |  |  |  |  | zīmotnes nebija | zīmotnes nebija |

## Dezertēšana un rekrutēšanas nemieri

Dezertēšana bija liela problēma abām karojošajām pusēm pusēm. Ikdienas kara grūtības, piespiedu marši, slāpes, smacējošs karstums, slimības, atalgojuma kavēšanās, rūpes par ģimeni, nepacietība aizmugures dienesta vienmuļībā un bezjēdzībā, panika kaujas priekšvakarā, kara noguruma sajūta, uzticības trūkums komandieriem un bailes no sakāves (īpaši Savienības armijas sākuma gados), tas viss pazemināja Savienības armijas morāli un palielināja dezertēšanu.

Nemiernieki uzbrūk ēkai 1863. gada Ņujorkas nemieru laikā
1861. un 1862. gadā karš Savienības armijai gāja slikti, un pēc dažiem avotiem notika pat 180 000 dezertēšanas gadījumu. 1863. un 1864. gadā, rūgtākajos divos kara gados, Savienības armija katru dienu cieta vairāk nekā 200 dezertēšanas gadījumus, kopā 150 000 dezertēšanas šajos divos gados. Tādējādi kopējais Savienības armijas dezertēšanas skaits četros kara gados ir gandrīz 350 000 militārpersonu. Izmantojot šos skaitļus, 15% Savienības karavīru kara laikā dezertēja. Oficiālie skaitļi liecina, ka Savienības armijas dezertieru skaits visā karā ir 200 000 jeb aptuveni 8% Savienības armijas karavīru. Tā kā dezertēšana tiek definēta kā patvarīga vienības pamešana uz 30 vai vairāk dienām un daži karavīri atgriezās šajā laika periodā, kā arī daži dezertieri tiek apzīmēti kā pazuduši karadarbībā vai otrādi, precīzu skaitu ir grūti noteikt. Daudzi vēsturnieki lēš, ka Savienības armijas "īstais" dezertēšanas līmenis ir no 9 līdz 12%. Apmēram 1 no 3 dezertieriem atgriezās savos pulkos vai nu brīvprātīgi, vai pēc arestēšanas un atsūtīšanas atpakaļ. Daudzi dezertieri bija profesionāli "samaksas lēcēji", kuri iesaistījās armijā, lai savāktu naudas prēmiju un pēc tam dezertētu, lai darītu to pašu citā vienībā. Ja netiks pieķerts un sodīts ar nāvi, šis noziegums varēja ienest labu naudiņu.

Īru imigranti bija galvenie dalībnieki slavenajos 1863. gada "Ņujorkas rekrutēšanas nemieros". Demokrātu politiķu mudinātās retorikas uzbudināti, īri pirms kara sākuma bija izrādījuši vislielāko atbalstu dienvidu mērķiem un ilgu laiku iebilda pret abolicionismu un brīvajiem melnādainajiem iedzīvotājiem, uzskatot tos par konkurenci par darbavietām un vainojot tos par algu samazināšanu. Apgalvojot, ka karš bija tikai augstākās klases abolicionistu karš, lai atbrīvotu vergus, kuri varētu pārcelties uz ziemeļiem un konkurēt par darbu un mājokli, nabadzīgākās klases neatbalstīja projektu, īpaši tādu, no kura bagātāks cilvēks varētu iegādāties atbrīvojumu no dienesta armijā. Nabagie izveidoja klubus, kas saviem nelaimīgajiem biedriem iepirka atbrīvojumus no dienesta. Rekrutēšanas likuma rezultātā vairākās ziemeļu pilsētās sākās nemieri, no kuriem vissmagāk cieta Ņujorka. 1863. gada vasarā nemieros, kuros galvenokārt bija īru imigranti, bet vissmagākā vardarbība notika jūlijā Getisburgas kaujas laikā. Pūlis aizdedzināja afroamerikāņu baznīcas un krāsaino bāreņu patvertnes, kā arī ievērojamu protestantu abolicionistu mājas. Tiek ziņots, ka strādnieki, izšaujot divus Gatlinga ieročus, pūli atvairīja no savienību atbalstošā laikraksta New York Tribune birojiem. Galvenie nemieru upuri bija afroamerikāņi un verdzības apkarošanas kustības aktīvisti. Vēl pirms uzvaras Getisburgā valdība varēja pilsētā iesūtīt Savienības armiju; un dažām vienībām nācās atklāt uguni, lai apspiestu vardarbību un apturētu nemierniekus. Tiek lēsts, ka upuru skaits sasniedza 1000 nogalināto vai ievainoto. Vidusrietumu lauku rajonos un Pensilvānijas ogļu reģionos arī notika daži nelieli rekrutēšanas nemieri.

## Galerija

* Savienības armijas ierindnieka formastērpa ilustrācija
* 3. Masačūsetsas smagās artilērijas pulka virsnieki, kas aizstāv valsts galvaspilsētu Vašingtonu, D.C. 1865. gadā, pilsoņu kara pēdējā gadā
* Savienības karavīri 1863. gadā
* Savienības karavīru uniformas
* Ģenerālis Uliss Grants.
* Afroamerikāņu savienības karavīra portrets Bentonas kazarmās.

## Skatīt arī

* ASV Pilsoņu karā izmantoto ieroču saraksts
* Kavalērijas korpuss (Savienības armija)

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites

* Civil War Home: Ethnic groups in the Union Army
* "The Common Soldier", HistoryNet
* *A Manual of Military Surgery*, by Samuel D. Gross, MD (1861), the manual used by doctors in the Union Army.
* Union Army Historical Pictures
* U.S. Civil War Era Uniforms and Accoutrements
* Louis N. Rosenthal lithographs, depicting over 50 Union Army camps, are available for research use at the Historical Society of Pennsylvania.
* Official Army register of the Volunteer Force 1861; 1862; 1863; 1864; 1865
* Civil War National Cemeteries Arhivēts 2021. gada 29. janvārī, *Wayback Machine* vietnē.
* Christian Commission of Union Dead
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volumes 1—8
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volumes 9—12
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volumes 13—15
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volumes 16—17
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volume 18
* Roll of Honor: names of Soldiers who died in Defense of the Union Volume 19
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volumes 20—21
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volumes 22—23
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in Defense of the Union Volumes 24—27
* Roll of Honor: Names of Soldiers who died in defense of the Union Volumes XXVII